КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р. Справа№ 910/8799/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Суліма В.В.

Тищенко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача Тимощук Р.М. - представник
за довіреністю;

від відповідача Гричина В.В. -
представник за довіреністю;

від третьої особи не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства
"Агроспецпроект"

на рішення господарського суду міста
Києва від 10.04.2014

у справі № 910/8799/13 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя Марченко О.В.,
судді: Дупляк О.М., Куркотова Є.Б.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк "України"

до Приватного підприємства
"Агроспецпроект",

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство "Арго"

про стягнення 656 032,13 грн., витребування
майна та розірвання договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.04.2014 у справі № 910/8799/13,
повний текст якого складено 15.04.2014,
позов Приватного підприємства
"Агроспецпроект" до Приватного
підприємства "Агроспецпроект", третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача
Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство "Арго"
про стягнення 656 032,13 грн., витребування
майна та розірвання договору оренди -
задоволено частково, а саме:

- зобов'язано Приватне підприємство
"Агроспецпроект" (03022, м. Київ, провулок
Жуковського, будинок 17/25,
ідентифікаційний код 31352489) повернути
Публічному акціонерному товариству
"Державний експортно-імпортний банк
України" депалетайзер, переданий за
договором від 26.05.2006 № 67/07/0108, укладеним
між Приватним підприємством
"Агроспецпроект" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство
«Арго» (правонаступником якого є
Публічне акціонерного товариство
"Державний експортно-імпортний банк
України");

- стягнуто з Приватного підприємства
"Агроспецпроект" (03022, м. Київ, провулок
Жуковського, будинок 17/25;
ідентифікаційний код 31352489) з будь-якого
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, на користь Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" (03150,
м. Київ, вул. Горького, будинок 127,
ідентифікаційний код 00032112) 143 948 (сто
сорок три тисячі дев'ятсот сорок вісім)
грн. неустойки і 2 878 (дві тисячі
вісімсот сімдесят вісім) грн. 96 коп.
судового збору.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення вимог про
зобов'язання відповідача повернути
позивачу депалетайзер, переданий за
договором від 26.05.2006 № 67/07/0108,
мотивовано тим, що 26.05.2006 між третьою
особою та відповідачем було укладено
договір оренди № 67/07/0108, за умовами
якого відповідачем прийнято в строкове
платне користування депалетайзер, який
є предметом спору, і який входив до
складу майна єдиного майнового
комплексу ТОВ «Виробничо-комерційне
товариство «Арго». В свою чергу, єдиний
майновий комплекс ТОВ
«Виробничо-комерційне товариство
«Арго» було передано в іпотеку
позивачу за договором іпотеки від
23.08.2007 № 7107Z57, і внаслідок невиконання
боржником забезпеченого іпотекою
зобов'язання, на підставі рішення суду
було звернуто стягнення на єдиний
майновий комплекс ТОВ
«Виробничо-комерційне товариство
«Арго», до складу якого входить і
спірне майно, яке на даний час
перебуває у відповідача за адресою:
Черкаська обл., м. Золотоноша, вул..
Жашківська, 32. Позивач, набувши в
порядку статті 770 Цивільного кодексу
України прав та обов'язків орендодавця
за договором оренди внаслідок набуття
права власності на єдиний майновий
комплекс ТОВ «Виробничо-комерційне
товариство «Арго», до складу якого
входило і спірне майно, набув права
орендодавця і щодо спірного майна,
зокрема і право вимоги щодо повернення
орендованого майна з користування
відповідача в силу приписів ст. 764
Цивільного кодексу України. Також, за
прострочення відповідачем виконання
свого обов'язку по поверненню позивачу
спірного майна, судом було присуджено
до стягнення з відповідача неустойки в
сумі 146 664 грн., визначеної пунктом 9.9
Договору оренди від 26.05.2006 за період з
27.12.2012 - 15.04.2013.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовної
вимоги про розірвання догвору оренди
від 26.05.2006 мотивано тим, що вказаний
Договір є розірваними в силу
реалізації позивачем свого права
орендодавця на односторонню відмову
від договору, обумовлену п. 9.3 вказаного
договору, а тому не підлягає повторному
розірванню господарським судом.

Також, судом першої інстанції у
оскаржуваному рішенні відмовлено і у
задоволенні позовних вимог про
стягнення орендної плати за період з
31.05.2012-15.04.2013 (320 днів) у сумі 480 000 грн. та
пені в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за прострочення
відповідачем оплати оренди
депалетайзера за період з 01.09.2012-15.04.2013
(227 днів) у сумі 29 368, 13 грн. Рішення суду в
цій частині мотивовано тим, що
відповідно до пункту 3.2 Договору оренди
від 26.05.2006 орендна плата стягується
лише за час фактичного використання
орендованого обладнання, що
посвідчується актом використання
обладнання, а за період, коли
обладнання не експлуатується, орендна
плата не стягується. Належні докази
фактичного використання депалетайзера
в розумінні Договору оренди відсутні.
Таким чином, відсутні підстави як для
стягнення орендної плати, так і для
висновку про прострочення цього
грошового зобов'язання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
10.04.2014 у справі № 910/8799/13 - скасувати та
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
наступного:

- судом першої інстанції при винесенні
рішення не було враховано ту обставину,
що депалетайзер, переданий за
договором від 26.05.2006 № 67/07/0108, укладеним
між Приватним підприємством
"Агроспецпроект" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство
"Арго", був повернутий відповідачем на
користь третьої особи, про що зокрема в
матеріали справи відповідачем подано
довідку № 213 від 30.09.2013;

- спірне обладнання не могло бути
предметом іпотеки від 23.08.2007 № 7107Z57,
адже іпотека є видом застави саме
нерухомого майна, а обладнання не
відноситься до такого виду майна, а
отже,на нього і не могло бути звернуто
стягнення;

- акт опису та арешту майна від 09.09.2011,
яким описано майно третьої особи,
зокрема і спірне майно у даній справі,
не відповідає вимогам Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 № 74/5, а отже
необґрунтовано прийнято до уваги судом
першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного підприємства
"Агроспецпроект" по справі № 910/8799/13
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Станіку С.Р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду для
розгляду апеляційної скарги по справі
№ 910/8799/13 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя: Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.04.2014
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Агроспецпроект" на
рішення господарського суду міста
Києва від 10.04.2014 по справі №910/8799/13
прийнято до провадження та порушено
апеляційне провадження. Розгляд справи
призначено на 11.06.2014 року об 11 год. 00 хв.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. від
11.06.2014 справу №910/8799/13 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя: Станік С.Р., судді:
Сулім В.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Сулім В.В., Тищенко О.В. прийняла справу
№910/8799/13 до свого провадження, а розгляд
справи вирішила здійснювати в раніше
призначеному судовому засіданні 11.06.2014.

В судовому засіданні 11.06.2014
представник відповідача (апелянта)
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив суд рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове,
яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні 11.06.2014 проти доводів
апеляційної скарги - заперечував,
вказував на те, що рішення суду першої
інстанції винесено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстави для його скасування -
відсутні.

У письмовому відзиві на апеляційну
скаргу позивач вказував на те, що факт
отримання відповідачем спірного
обладнання підтверджується зокрема
протоколом кінцевого приймання
обладнання від 22.06.2006, який підписано
уповноваженими представниками сторін
та скріплено їх печатками, за змістом
якого після монтажу та запуску
депалетайзера для пустих банок орендар
(відповідач) та орендодавець (третя
особа) підтверджують тестування та
прийняття його орендарем. В свою чергу,
позивач, набувши в порядку статті 770
Цивільного кодексу України прав та
обов'язків орендодавця за договором
оренди внаслідок набуття права
власності на єдиний майновий комплекс
ТОВ «Виробничо-комерційне товариство
«Арго», до складу якого входило і
спірне майно, набув права орендодавця і
щодо спірного майна.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - ТОВ «Виробничо-комерційне
товариство «Арго» - в судове засідання
11.06.2014 представників не направила,
проте через канцелярію суду подала
письмові пояснення по суті спору, в
яких вказувала на те, що 26.05.2006 між
третьою особою та відповідачем було
укладено договір оренди № 67/07/0108, за
умовами якого відповідачем прийнято в
строкове платне користування
депалетайзер, який є предметом спору, і
який входив до складу майна єдиного
майнового комплексу ТОВ
«Виробничо-комерційне товариство
«Арго». В свою чергу, єдиний майновий
комплекс ТОВ «Виробничо-комерційне
товариство «Арго» було передано в
іпотеку позивачу за договором іпотеки
від 23.08.2007 № 7107Z57, і внаслідок
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання, на підставі
рішення суду було звернуто стягнення
на єдиний майновий комплекс ТОВ
«Виробничо-комерційне товариство
«Арго», до складу якого входить і
спірне майно, яке на даний час
перебуває у відповідача за адресою:
Черкаська обл., м. Золотоноша, вул..
Жашківська, 32.

Дослідивши наявні матеріали,
враховуючи те, що усі сторони були
повідомлені про дату, час та місце
проведення судового засідання, неявка
представників третьої особи - не є
перешкодою для розгляду апеляційної
скарги, з метою дотримання
процесуальних строків розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду,
визначених ст. 102 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу у відсутності
представників третьої особи, з
урахуванням поданих останньою
пояснень.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
і з чим погоджується суд апеляційної
інстанції, 26.05.2006 між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство
"Арго", як орендодавцем, та Приватним
підприємством «Агроспецпроект», як
орендарем, укладено договір оренди, за
умовами якого:

- орендодавець передає в оренду
орендарю (відповідачу) депалетайзер
(обладнання, що в автоматичному режимі
знімає порожні жерстяні банки з
палетів) для депалетизування жерстяних
банок виробництва орендодавця (пункт
2.2);

- орендар зобов'язаний використовувати
обладнання виключно для
депалететизування жерстяних банок
виробництва орендодавця (підпункт 5.3.13
пункту 5.1);

- у разі порушення умов пункту 5.1.13 цього
правочину орендодавець має право в
односторонньому порядку розірвати
його (пункт 5.2.3), а орендар сплачує штраф
в розмірі 10 % від вартості обладнання та
відшкодовує орендодавцю збитки, в тому
числі упущену вигоду (пункт 7.6): орендар
забезпечує доступ представникові
орендодавця для контролю за виконанням
умов пункту 5.1.13 (підпункт 5.3.15 пункту 5.3);

- орендодавець зобов'язується виконати
пусконалагоджувальні роботи даного
обладнання (пункт 2.3), а орендар -
прийняти обладнання та сплачувати
визначену Договором орендну плату не
залежно від результатів своєї
господарської діяльності (пункти 2.4, 3.1);

- закінчення пусконалагоджувальних
робіт та введення обладнання в
експлуатацію посвідчується підписаним
уповноваженими представниками сторін
актом приймання-передачі обладнання в
оренду (пункт 4.5); з дати підписання
цього акта обладнання вважається
переданим в оренду (пункт 4.6);

- орендна плата стягується за час
фактичного використання орендованого
обладнання, що фіксується щомісячно
актом використання обладнання; за
період, коли обладнання не
експлуатується, орендна плата не
стягується (пункт 3.2);

- за користування обладнанням
орендодавець кожного місяця виставляє
рахунок-фактуру на підставі наданого
орендарем акта використання
обладнання; орендар оплачує
рахунок-фактуру до п'ятого числа
наступного за звітним місяця; орендна
плата складає 1 500 грн. (з урахуванням
ПДВ), виходячи з розрахунку
експлуатації обладнання кожен день
відповідного місяця (пункт 3.3);

- за прострочення оплати оренди
обладнання стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день прострочення (пункт 7.4);

- з метою визначення сум установлених
штрафних санкцій (для цілей даного
договору), орендодавець визначив
вартість обладнання в сумі 970 000 грн.
(пункт 7.3);

- строк дії Договору встановлено до
31.12.2008, але в будь-якому випадку до
повного виконання зобов'язань (пункт
9.1); договір припиняється закінченням
строку, на якій його було укладено,
ліквідацією орендаря чи орендодавця;
знищенням обладнання (пункт 9.2);

- строк Договору може бути продовжено
за взаємною згодою сторін шляхом
підписання уповноваженими
представниками сторін додаткової
угоди (пункт 9.8);

- орендодавець має право відмовитися
від Договору та вимагати повернення
обладнання у зв'язку з заборгованістю з
орендної плати за три місяці; при цьому
договір вважається розірваним з
моменту отримання орендарем відмови;
витрати з демонтажу обладнання
покладаються на орендаря (пункт 9.3);

- орендодавець має право вимагати
розірвання договору, якщо орендар
користується обладнанням всупереч
Договору або використовує обладнання
не за призначенням; передав обладнання
в користування третій особі; у разі
порушення положення підпункту 5.3.13
пункту 5.3 Договору (пункт 9.4);

- у разі припинення Договору орендар
зобов'язаний негайно повернути
обладнання орендодавцю у стані, в якому
воно було одержано з урахуванням
нормального зносу (пункт 9.5);

- у разі якщо орендар не виконує
обов'язку щодо повернення обладнання,
орендодавець має право вимагати від
орендаря сплати, а останній має
сплатити неустойку в розмірі 0,14% від
вартості обладнання за користування
обладнанням за кожен день такого
прострочення, починаючи з десятого
робочого дня від дати пред'явлення
вимоги на повернення (пункт 9.6);

- після закінчення дії Договору орендар
протягом двох днів за актом
приймання-передачі передає обладнання
орендодавцю для його демонтажу;
витрати з демонтажу та повернення
обладнання несе орендодавець (пункт 9.7);

- орендар має переважне право на
укладання Договору на новий строк,
повідомивши про це орендодавця за три
місяці до закінчення строку дії
Договору; у разі недосягнення
сторонами договору домовленості щодо
умов договору це переважне право
припиняється (підпункт 5.4.3 пункт 5.4).

У матеріалах справи наявний складений
Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство "Арго"
та Приватним підприємством
«Агроспецпроект» протокол кінцевого
приймання обладнання від 22.06.2006, за
змістом якого після монтажу та запуску
депалетайзера для пустих банок орендар
та орендодавець підтверджують
тестування та прийняття його орендарем
(Приватним підприємством
«Агроспецпроект»). Акт підписано
уповноваженими представниками сторін
та скріплено їх печатками.

Як встановлено місцевим господарським
судом та, що підтверджується
матеріалами справи, рішенням
господарського суду Чернівецької
області від 17.02.2010 у справі № 9/13
задоволено позов ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк "України" до
ТОВ «Виробничо-комерційне товариство
«Арго» про звернення стягнення на
предмет іпотеки за укладеним сторонами
договором іпотеки від 23.08.2007 № 7107Z57
(далі - Договір іпотеки) у зв'язку з
невиконанням зобов'язань за кредитними
договорами: стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство "Арго"
на користь Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк "України"
767577927, 21 грн. боргу шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - єдиний
майновий комплекс Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство
"Арго", зокрема, устаткування (до якого
включено і депалетайзер згідно додатку
до договору іпотеки), основні фонди та
інші цінності, що відображені у
самостійному балансі, або
невідображені в балансі, але є його
власністю відповідно до виписки з
балансу.

Згідно з актом державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 28.04.2012 № 720/9 про реалізацію предмету
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів на виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області від 28.04.2011 № 9/13, ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк "України" на
підставі частини першої статті 49
Закону України "Про іпотеку" придбав
предмет іпотеки - єдиний майновий
комплекс ТОВ «Виробничо-комерційне
товариство «Арго».

На підставі цього акта приватний
нотаріус Хотинського районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_6 видав ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк "України"
свідоцтво від 30.05.2012, зареєстроване в
реєстрі за № 492, про право власності на
рухоме майно боржника вартістю 501 650 644
грн., зазначене в актах опису й арешту
майна від 17.08.2011 № 26940374, від 17.08.2011 №
26940374, від 18.08.2011 № 26940374, від 08.09.2011 №
26940374, від 09.09.2011 № 26940374, що знаходиться,
зокрема, за адресою: вул. Жашківська, 32,
в м. Золотоноша Черкаської області,
яке визначено в Договорі іпотеки.

Позивачем подано суду акт опису й
арешту майна від 09.09.2011 ВП № 26940374,
складений державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернівецькій області, яким описано та
накладено арешт на майно ТОВ
«Виробничо-комерційне товариство
«Арго» - депалетайзер (бувший у вжитку,
в робочому стані). Майно описано за
адресою Золотоніської філії
Приватного підприємства
"Агроспецпроект": вул Жашківська, 32, в м.
Золотоноші Черкаської області.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на те, що вказаний акт не
відповідає вимогам Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 № 74/5, а отже
необґрунтовано прийнято до уваги судом
першої інстанції при вирішенні спору -
судом апеляційної інстанції
відхиляється як необґрунтоване та
безпідставне з огляду на
нижченаведене.

Частиною третьою статті 6 Закону
України «Про виконавче провадження»
визначено, що рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом, зокрема в
порядку, обумовленому статтею 82
вказаного Закону. Тобто, дії державного
виконавця щодо складання вказаного
акту можуть бути оспорені у
відповідному виконавчому провадженні,
проте відповідність або
невідповідність акту вимогам
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 № 74/5, жодним
чином не впливає на встановлений
зафіксований факт знаходження
спірного майна за адресою
Золотоніської філії Приватного
підприємства "Агроспецпроект": вул
Жашківська, 32, в м. Золотоноші
Черкаської області, який не
спростований в порядку, обумовленому
вищенаведеним Законом України «Про
виконавче провадження».

Тобто, акт опису й арешту майна від
09.09.2011 ВП № 26940374, складений державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернівецькій
області, яким описано та накладено
арешт на майно ТОВ
«Виробничо-комерційне товариство
«Арго» - депалетайзер (бувший у вжитку,
в робочому стані) - є документом, яким
зафіксовано опис майна у місці його
знаходження: за адресою Золотоніської
філії Приватного підприємства
"Агроспецпроект": вул Жашківська, 32, в м.
Золотоноші Черкаської області, а тому
вказаний документ обґрунтовано
прийнято судом першої інстанції як
належний і допустимий доказ в
розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України.

Також, як встановлено судом першої
інстанції, і з чим погоджується суд
апеляційної інстанції, у додатку № 1 до
Договору іпотеки, який є невід'ємною
частиною даного правочину, наведено
перелік обладнання, сировини та
матеріалів, готової продукції, інших
основних та оборотних активів, що є
власністю Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство "Арго"
(іпотекодателя) та підтверджується
довідкою про облік майна на балансі від
13.08.2007, угодами про придбання, актами
введення в експлуатацію тощо.

З-поміж іншого, в додатку № 1 (пункт 8.
Цех виготовлення жерстебанок)
зазначено: автоматичний депалетайзер
А, первісна вартість якого 771 232, 16 грн.,
балансова (залишкова) вартість - 697 061, 97
грн.; автоматичний депалетайзер В,
первісна вартість якого 719 722, 16 грн.,
балансова (залишкова) вартість - 650 505, 74
грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що спірне
майно - депалетайзер, входило до складу
єдиного майнового комплексу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство
"Арго", і було передано ним в іпотеку за
договором іпотеки від 23.08.2007 № 7107Z57, і в
подальшому на яке позивачем набуто
право власності внаслідок придбання
єдиного майнового комплексу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство "Арго"
на прилюдних торгах, про що позивачу
приватним нотаріусом Хотинського
районного нотаріального округу
Чернівецької області ОСОБА_6 оформлено
відповідне свідоцтво про право
власності від 30.05.2012.

Посилання апелянта на те, що спірне
обладнання не могло бути предметом
іпотеки від 23.08.2007 № 7107Z57, адже іпотека є
видом застави саме нерухомого майна, а
обладнання не відноситься до такого
виду майна, а отже,на нього і не могло
бути звернуто стягнення - судом
апеляційної інстанції відхиляється як
безпідставне та необґрунтоване з
огляду на нижченаведене.

Ч. 3 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1
Конвенції про захист прав та свобод
людини, рішенні Європейського суду з
прав людини від 25.07.2002 року у справі за
заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг"
проти України", а також рішенні
Європейського суду з прав людини від
28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95
"Брумареску проти Румунії" встановлено,
що існує усталена судова практика
конвенційних органів щодо визначення
основним елементом верховенства права
принципу правової певності, який
передбачає серед іншого і те, що у
будь-якому спорі рішення суду, яке
вступило в законну силу, не може бути
поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України,
статті 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
згадані судові рішення та зміст самої
Конвенції про захист прав та свобод
людини є пріоритетним джерелом права
для національного суду.

П. 2.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2012
№ 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України»
визначає, що не потребують доказування
преюдиціальні факти, тобто встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори) у процесі розгляду іншої справи,
в якій беруть участь ті самі сторони, в
тому числі і в тих випадках, коли в
іншому спорі сторони мали інший
процесуальний статус (наприклад,
позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій). Хоча
фактам, встановленим іншими судовими
рішеннями, крім зазначених у статті 35
ГПК, й не надано преюдиціального
значення для господарських судів, але
вони мають враховуватися судами у
розгляді справ з урахуванням загальних
правил статті 43 названого Кодексу щодо
оцінки доказів. Преюдиціальне значення
процесуальним законом надається саме
фактам, встановленим судовими
рішеннями (в тому числі в їх
мотивувальних частинах), але не
правовій оцінці таких фактів,
здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір.

Таким чином, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
зазначає, що договір іпотеки від 23.08.2007
№ 7107Z57 - не був предметом спору у даній
справі, а тому і правова оцінка факту
включення спірного майна до договору
іпотеки не є предметом спору у даній
справі, а сама обставина включення
спірного майна до договору іпотеки від
23.08.2007 № 7107Z57 враховується апеляційним
судом з урахуванням факту звернення на
нього стягнення, адже рішенням
господарського суду Чернівецької
області від 17.02.2010 у справі № 9/13
задоволено позов ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк "України" до
ТОВ «Виробничо-комерційне товариство
«Арго» про звернення стягнення на
предмет іпотеки за укладеним сторонами
договором іпотеки від 23.08.2007 № 7107Z57 у
зв'язку з невиконанням зобов'язань за
кредитними договорами: стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство "Арго"
на користь Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк "України"
767577927, 21 грн. боргу шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - єдиний
майновий комплекс Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство
"Арго", зокрема, устаткування (до якого
включено і депалетайзер згідно додатку
до договору іпотеки).

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що позивач листом від
21.08.2012 № 176-00/6867 повідомив відповідача
про те, що з 30.05.2012 він є власником
обладнання - предмета Договору оренди
від 26.05.2006, та запропонував до 07.09.2012
надати можливість оглянути це
обладнання та визначити уповноважених
осіб для проведення переговорів щодо
його подальшого використання. У справі
наявне рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення
відповідачу від 29.08.2012 (т.1, а.с. 36).

У листі позивача від 18.10.2012 № 176-00/8147,
адресованому відповідачу, зазначено,
що: відповіді на попереднє звернення
позивач не отримав; відповідно до
статті 770 Цивільного кодексу України
він є правонаступником орендодавця за
Договором оренди від 26.05.2006; до 26.10.2012
відповідач має надати можливість
представникові Банку оглянути
передане в оренду майно - депалетайзер,
а до 31.10.2012 - подати пропозиції щодо
подальшого використання цього майна
шляхом укладання нового договору або
його викупу; до 26.10.2012 сплатити
позивачу орендну плату за 122 днів
експлуатації депалетайзера в сумі
183 000 грн. Відповідач отримав цей
лист 27.10.2012 (т.1, а.с. 39).

У подальшому, листом від 11.12.2012 № 176-00/9662
позивач на підставі пунктів 9.3, 9.5, 9.6
Договору оренди від 26.05.2006 повідомив
відповідача про відмову від цього
договору (про розірвання його в
односторонньому порядку), необхідність
повернення депалетайзера та оплату
його оренди за 122 дні експлуатації в
сумі 183 000 грн. Згідно з рекомендованим
повідомленням №53, 17.12.2012
відповідачем отримано вказаний лист -
вимогу від 11.12.2012 № 176-00/9662.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу
України встановлює, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (ч.1 ст.
762 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 770 Цивільного
кодексу України у разі зміни власника
речі, переданої у найм, до нового
власника переходять права та обов'язки
наймодавця.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що доказом передачі
третьою особою відповідачу
депалетайзера за Договором оренди від
26.05.2006 є зокрема наявний у справі
підписаний уповноваженими
представниками цих юридичних осіб та
скріплений їх печатками протокол від
22.06.2006 кінцевого приймання обладнання,
тобто документ, передбачений пунктами
4.5, 4.6 Договору оренди від 26.05.2006.

Суд першої інстанції обгурнтовано не
прийня в до уваги ту обставину, що
зазначена в пункті 7.3 Договору оренди
від 26.05.2006 вартість депалетайзера є
вищою, ніж зазначена в додатку № 1 до
Договору іпотеки, оскільки за змістом
пункту 7.3 Договору оренди така вартість
майна використовується для цілей
даного правочину.

На підставі рішення господарського
суду Чернівецької області від 17.02.2010 у
справі № 9/13, акта державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 28.04.2012 № 720/9 про реалізацію предмету
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів на виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області від 28.04.2011 № 9/13, свідоцтва від
30.05.2012 № 492 про право власності на
рухоме майно до позивача перейшло
право власності на єдиний майновий
комплекс третьої особи, зокрема, рухоме
майно за актом опису й арешту майна від
09.09.2011 № 26940374, а саме: депалетайзер, що
знаходиться в Золотоніській філії
відповідача. Крім того, згідно з
свідоцтвом від 30.05.2012 про придбання
майна з торгів, що не відбулись (видане
приватним нотаріусом Хотинського
районного нотаріального округу
Чернівецької області ОСОБА_6 та
зареєстроване в реєстрі за № 492) до
складу майна, право власності на яке
набув позивач, входить автоматичний
депалетайзер виробництва італійської
фірми "Clevertech".

З урахуванням наведенного вище,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що з 30.05.2012 (тобто з
моменту набуття позивачем права
власності на єдиний майновий комплекс
ТОВ «Виробничо-комерційне товариство
«Арго», до складу якого входило і
спірне майно) до позивача в порядку
статті 770 Цивільного кодексу України
перейшли права та обов'язки
орендодавця за Договором оренди від
26.05.2006.

Згідно зі статтею 764 Цивільного кодексу
України, якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, матеріали справи не містять
відомостей про укладання ПП
«Агроспецпроект» та ТОВ
"Виробничо-комерційне товариство "Арго"
письмового правочину про продовження
строку дії Договору оренди від 26.05.2006 на
2012 рік. В свою чергу, на час набуття
позивачем права власності на єдиний
майновий комплекс ТОВ
«Виробничо-комерційне товариство
«Арго», до складу якого входило і
спірне майно, яке є предметом Договору
оренди від 26.05.2006, відповідач
користувався цим майном за відсутності
заперечень позивача

При цьому, відповідач на вищенаведені
листи позивача від 21.08.2012 № 176-00/6867, від
18.10.2012 № 176-00/8147, від 11.12.2012 № 176-00/9662 щодо
оплати оренди, можливості оглянути
об'єкт оренди, укладання нового
договору оренди або викупу
орендованого майна не відреагувало; на
виконання пункту 3.2 Договору оренди
актів використання обладнання
позивачу не надсилало, хоча останній
проінформував відповідача, що він
набув прав та обов'язків орендодавця за
Догвором оренди від 26.05.2006, і орендну
плату не перераховувало.

Як було встановлено судом першої
інстанції, і з чим погоджується колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду, 17.12.2012 відповідач
отримав пропозицію позивача, викладену
у листі - вимозі від 11.12.2012 № 176-00/9662, про
розірвання Договору оренди від 26.05.2006.

Частинами третьою-четвертою статті 188
Господарського кодексу України
передбачено, що сторона договору, яка
вважає за необхідне змінити або
розірвати договір, повинна надіслати
пропозиції про це другій стороні за
договором; сторона договору, яка
одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду; у разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору (частина друга
статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 652
Цивільного кодексу України, якщо
сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що рівновага сторін за Договором
оренди від 26.05.2006 суттєво змінилася,
оскільки позивач, як особа, яка набула
прав та обов'язків орендодавця за
вказаним договором, позбавлений
можливості отримувати орендну плату, і
таку зміну обставин позивач усунути не
міг, що порушило співвідношення
майнових інтересів сторін цього
правочину. Отже, враховуючи приписи
пункту 9.3 Договору оренди від 26.05.2006,
яким передбачено право орендодавця на
односторонню відмову від договору,
останній є розірваним з 17.12.2012, тобто з
моменту отримання відповідачем листа
позивача від 11.12.2012 № 176-00/9662.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції зазначає, що судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено у
задоволенні вимоги позивача про
розірвання Договору оренди від 26.05.2006,
оскільки він є розірваними в силу
реалізації позивачем свого права
орендодавця на односторонню відмову
від договору, обумовлену п. 9.3 вказаного
договору, а тому не підлягає повторному
розірванню господарським судом.

Крім того, у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі (частина
перша статті 785 Цивільного кодексу
України).

Згідно з частиною першою статті 782
Цивільного кодексу України,
наймодавець має право відмовитися від
договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за
користування річчю протягом трьох
місяців підряд.

Пунктом 9.7 Договору оренди від 26.05.2006
врегульовано порядок повернення
орендованого депалетайзера, зокрема,
після закінчення дії Договору орендар
протягом двох днів за актом
приймання-передачі передає обладнання
орендодавцю для його демонтажу;
витрати з демонтажу та повернення
обладнання несе орендодавець.

Довод апелянта в апеляційній скарзі
про те, що судом першої інстанції при
винесенні рішення не було враховано ту
обставину, що депалетайзер, переданий
за Договором оренди від 26.05.2006, був
повернутий відповідачем на користь
третьої особи, про що зокрема в
матеріали справи відповідачем подано
довідку № 213 від 30.09.2013, а решта
документів, які б підтверджували ці
обставини, знищені внаслідок їх
залиття - судом апеляційної інстанції
відхиляється як безпідставний на
необґрунтований, адже ні суду першої
інстанції під час розгляду справи, ні
суду апеляційної інстанції під час
апеляційного провадження не було
надано належних і допустимих доказів в
розумінні ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
повернення відповідачем третій особі,
або позивачу, як особі, яка з 30.05.2012 в
порядку статті 770 Цивільного кодексу
України набула прав та обов'язків
орендодавця, предмета оренди за
договором оренди від 26.05.2006 в порядку,
обумовленому п. 9.7 Договору оренди від
26.05.2006, тобто шляхом складання
відповідного акта приймання - передачі.

В свою чергую, подана відповідачем
довідка № 213 від 30.09.2013 - не може бути
прийнята судом як належний і
допустимий доказ в розумінні ст.33, 34
Господарського процесуального кодексу
України передачі з оренди відповідачем
третій особі спірного обладнання, і
відповідно, як доказ відсутності у
відповідача спірного обладнання.

Крім того, судом першої інстанції
обґрунтовано взято до уваги, що під час
виконавчого провадження, що
проводилося на виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області від 28.04.2011 зі справи № 9/13,
отримано листа ТОВ "ВКТ "Арго" від 17.08.2011
№ 617 з повідомленням про те, що третьою
особою і відповідачем укладено
Договір, предметом оренди якого є
депалетайзер, який знаходиться за
адресою: вул. Жашківська, 32, у м.
Золотоноша Черкаської області.

З огляду на викладене, враховуючи
вимоги частини першої статті 785
Цивільного кодексу України, суд
апеляційної інстанції зазначає, що
судом першої інстанції обґрунтовано
задоволено вимогу позивача про
зобов'язання Приватного підприємства
"Агроспецпроект" повернути Публічному
акціонерному товариству "Державний
експортно-імпортний банк України"
депалетайзер, переданий за договором
від 26.05.2006 № 67/07/0108, укладеним між
Приватним підприємством
"Агроспецпроект" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство
«Арго», правонаступником прав та
обов'язків орендодавця за яким є
позивач.

Також, розглянувши вимогу позивача про
стягнення з відповідача неустойки в
сумі 146 664 грн., визначеної пунктом 9.9
Договору оренди від 26.05.2006 за період з
27.12.2012 - 15.04.2013, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо часткового
задоволення вказаної вимоги в сумі 143
948,00 грн. з огляду на нижченаведене.

У частині першій статті 546 Цивільного
кодексу України зазначено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання
(частина перша статті 549 Цивільного
кодексу України).

За загальним правилом, встановленим
статтею 551 Цивільного кодексу України,
сторони договору найму можуть
домовитися про зміну розміру
неустойки.

За невиконання зобов'язання з
повернення обладнання пунктом 9.6
Договору оренди від 26.05.2006, починаючи з
десятого робочого дня від дня
отримання відповідної вимоги,
встановлено неустойку в розмірі 0,14 %
від вартості обладнання за кожен
календарний день такого прострочення.

Позивачем заявлено вимогу про
стягнення визначеної пунктом 9.9
Договору оренди неустойки за період
27.12.2012 - 15.04.2013 в сумі 146 664 грн.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що при перевірці
поданого позивачем розрахунку
неустойки, встановлено, що початок
періоду прострочення повернення
обладнання вирахуваний позивачем
невірно (27.12.2012, десятий календарний
день, а не робочий, як це передбачено
пунктом 9.6 Договору оренди від 26.05.2006), а
тому, сума неустойки за період з 31.12.2012
по 15.04.2013 (106 днів, де 15.04.2013 - дата
визначена позивачем самостійно як
гранична щодо нарахування неустойки)
за прострочення повернення обладнання
становить 143 948,00 грн.: (970 000,00 грн.
(вартість обладнання згідно п. 7.3
Договору оренди від 26.05.2006)х0,14% (розмір
неустойки згідно п. 9.6 Договору оренди
від 26.05.2006) х 106 днів прострочення) = 143
948,00 грн., а отже обґрунтовано
присуджена до стягнення судом першої
інстанції у вказаній сумі.

Позивач також просив стягнути з
відповідача за Договором оренди від
26.05.2006: орендну плату за період з
31.05.2012-15.04.2013 (320 днів) у сумі 480 000 грн.;
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за прострочення
відповідачем оплати оренди
депалетайзера за період з 01.09.2012-15.04.2013
(227 днів) у сумі 29 368, 13 грн.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги в
цій частині не підлягають задоволенню
з таких підстав.

Умови Договору оренди від 26.05.2006
допускають користування
депалетайзером виключно для
депалетизування жерстяних банок
виробництва орендодавця (пункти 2.2,
5.1.13), а за порушення цих вимог для
орендаря встановлено правові наслідки,
зокрема, сплата штрафу та стягнення
збитків (пункт 7.6 Догвору оренди від
26.05.2006). Водночас відповідно до пункту 3.2
Договору оренди від 26.05.2006 орендна
плата стягується лише за час
фактичного використання орендованого
обладнання, що посвідчується
щомісячним актом використання
обладнання, а за період, коли
обладнання не експлуатується, орендна
плата не стягується.

В свою чергу, ні суду першої інстанції
під час розгляду справи, ні суду
апеляційної інстанції під час
апеляційного провадження не було
надано в розумінні ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України належних і допустимих доказів
фактичного використання відповідачем
депалетайзера у період з 31.05.2012-15.04.2013,
обумовлених п. 3.2 Договору оренди від
26.05.2006 (зокрема щомісячний актом
використання обладнання), а тому
підстави для стягнення як орендної
плати за період з 31.05.2012-15.04.2013, так і
підстави для стягнення пені за
відсутності прострочення виконання
вказаного зобов'язання- відсутні, а
тому суд першої інстанції обґрунтовано
відмови у задоволенні позовних вимог в
цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Тобто,
обов'язок доказування покладається на
сторони.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог
Приватного підприємства
"Агроспецпроект" до Приватного
підприємства "Агроспецпроект", а саме в
частині зобов'язання Приватного
підприємства "Агроспецпроект"
повернути Публічному акціонерному
товариству "Державний
експортно-імпортний банк України"
депалетайзер, переданий за договором
від 26.05.2006 № 67/07/0108, укладеним між
Приватним підприємством
"Агроспецпроект" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне товариство
«Арго», правонаступником прав та
обов'язків орендодавця за яким є
позивач, а також стягнення з Приватного
підприємства "Агроспецпроект" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" 143 948
(сто сорок три тисячі дев'ятсот сорок
вісім) грн. неустойки і 2 878 (дві тисячі
вісімсот сімдесят вісім) грн. 96 коп.
судового збору.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта,
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують висновків господарського
суду першої інстанції, викладених в
оскаржуваному рішенні, господарський
суд першої інстанції під час вирішення
спору вірно встановив фактичні
обставини справи, належним чином
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, а тому, рішення
місцевого господарського суду
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта - Приватне підприємство
«Агроспецпроект».

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Агроспецпроект» на
рішення господарського суду міста
Києва від 10.04.2014 у справі № 910/8799/13 -
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 10.04.2014 у справі № 910/8799/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8799/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття. Постанову
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
В.В. Сулім

О.В. Тищенко