ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 червня 2014 р. Справа №
903/392/14Господарський суд Волинської
області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря
Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук
Світлана Анатоліївна

за участю представників сторін:

від позивача: Преснякова І.В.
(представник за дов. б/н від 14.03.2014 р.)

від позивача: Коблюк А.Я. (представник
за дов. № б/н від 14.04.2014 р.)

від відповідача: Андрущак О.М.
(представник за дов.№1369/15/2.14 від 12.05.2014
р.)

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача (головного
управління Державного казначейства
України у Волинській області) - Ольхова
А.В. (представник за дов. № 15-04-30 від
02.01.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку у приміщенні
господарського суду Волинської
області справу за позовом приватного
підприємства "ДОНМЕД" до управління
охорони здоров'я Волинської обласної
державної адміністрації, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
головне управління Державного
казначейства України у Волинській
області про стягнення 187 419,38 грн.

В судовому засіданні 03.06.2014 р. у
відповідності до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ДОНМЕД"
звернулося в суд з позовом до
управління охорони здоров'я Волинської
обласної державної адміністрації про
стягнення 197 571,90 грн.

Позов мотивувало тим, що 15.10.2012 р. між
приватним підприємством «Донмед» та
управлінням охорони здоров'я
Волинськоїобласної державної
адміністрації укладено договір про
закупівлю товарів за державні кошти №
1.

Додатком до договору №1 сторонами було
погоджено найменування, кількість,
ціну та загальну вартість товару, яка
складає 738 550,00 грн.

На виконання умов даного договору
позивач здійснив відповідачу поставку
товарів у асортименті, кількості та за
цінами, що визначенні у специфікації до
договору № 1, яка була підписана
сторонами. Поставка товару
підтверджується видатковими
накладними та довіреностями на
отримання товару, які наявні в
матеріалах справи.

На момент звернення до суду відповідач
своїх зобов'язань перед позивачем
виконав частково на загальну суму 573
550,00 грн.

Беручи до уваги викладене, приватне
підприємство «Донмед» просило суд
стягнути з управління охорони здоров'я
Волинської обласної державної
адміністрації 197 571,90 грн. з них: 165 000,00
грн. основного боргу, 3 993,00 грн.
інфляційних втрат, 6 129,86 грн.
3% річних, 22 449,04 грн. пені.

Ухвалою господарського суду від 29.04.2014
р. за вказаним позовом було порушено
провадження у справі та призначено
розгляд останньої в судовому
засіданні.

14.05.2014 р. ухвалою суду було відкладено
розгляд справи. Залучено до справи в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача головне
управління Державного казначейства
України у Волинській області.

Представник позивача в судовому
засіданні подав заяву про зменшення
розміру позовних вимог. Отже має місце
нова ціна позову 187 419,38 грн. з них: 165 000,00
грн., 3 993,00 грн. інфляційних втрат, 6 189,26
грн. 3% річних, 12 237,12 грн. пені.

Представники відповідача позов
визнали частково на суму основного
боргу в розмірі 165 000,00 грн. в решті
позовних вимог просили відмовити.

Представник Головного управління
Державного казначейства України у
Волинській області подала письмові
пояснення в яких зазначає, що
відповідачем зареєстровано бюджетне
фінансове зобов'язання на суму 573 550,00
грн. та на сум 165 000,00 грн. Управлінням
охорони здоров'я Волинської обласної
Державної адміністрації здійснено
перерахунок коштів ПП «Донмед» в сумі
573 550,00 грн.

Заслухавши пояснення представників
сторін та представника третьої особи,
дослідивши письмові докази в справі,
суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між приватним
підприємством «Донмед» та управлінням
охорони здоров'я Волинської обласної
державної адміністрації укладено
договір про закупівлю товарів за
державні кошти № 1 від 15.10.2012 р.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з договору. Між
сторонами зобов'язання виникли з
договору від № 1 від 15.10.2012 р. (а.с.14-17).

Відповідно до п.1.1. учасник
зобов'язується у 2012 р. поставити
замовникові товар в асортименті,
кількості та за цінами, що зазначені у
специфікації, що додається до цього
договору і є невід'ємною його частиною,
а замовник - прийняти і оплатити такі
товари.

Між цими ж сторонами було підписано
додаток до договору (специфікацію) про
закупівлю товарів від 15.10.2012 р., яким
погодили кількість, ціну та загальну
вартість товару, яка складає 738 550,00 грн.
(а.с.18). Дана ціна договору також
визначена в п.3.1. договору.

Строк поставки товарів:
жовтень-грудень 2012 р. п.5.1. договору (14-17.)

На виконання умов договору позивач
14.11.2012 р. та 04.12.2012 р. поставив
відповідачу товар відповідно до
специфікації (а.с.18), що підтверджується
видатковим накладними та
довіреностями на отримання товару
(видаткова накладна від 14.11.2012 р. №
ДО-0000676 на загальну суму 573 550,00 грн. та
довіреність № 45 від 14.11.2012 р., видаткова
накладна № ДО-0000771 від 04.12.2012 р. на
загальну суму 165 000,00 грн. та довіреність
№ 52 від 04.12.2012 р.) (а.с.20-21,24-25).

Взяті на себе зобов'язання відповідач
виконав частково, а саме проплатив
573 550,00 грн. по видатковій
накладній від 14.11.2012 р. № ДО-0000676.
Видаткова накладна від 04.12.2012 р. на
загальну суму 165 000,00 грн. залишилась не
оплачена в наслідок чого виникла
заборгованість в сумі 165 000,00 грн. Дана
сума підтверджується матеріалами
справи, підставна та підлягає до
стягнення із відповідача.

Відповідно до п.7.1. у разі невиконання
або неналежного виконання своїх
зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законом та цим договором. У випадку
несвоєчасної оплати товару замовник
сплачує учаснику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
несплаченої суми за кожен день
затримки (п.7.3. договору).

Позивач нарахував відповідачу пеню за
період з 03.01.2013 р. по 03.07.2013 р. на суму 12
237,12 грн. Період нарахування та розмір
судом перевірені.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. (ст. 625 ЦК
України).

За неналежне виконання грошових
зобов'язань позивач нарахував
відповідачу 3 % річних в сумі 6189,26 грн. та
3 993,00 грн. інфляційних оскільки, дані
суми судом перевірені, а тому вони
підставні та підлягають до стягнення з
відповідача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України). За
своєю правовою природою договір є
правочином. Водночас, договір є й
основною підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК
України). Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК
України).

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК
України вбачається, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 ГК України та ст.ст. 525, 526 ЦК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань або
їх зміна не допускається.

При вирішенні питання щодо зменшення
стягнення пені, суд виходить з того, що
згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ст.233 ГК України, суд має право
зменшити розмір санкцій, якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Згідно п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", передбачено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності
зменшення розміру пені, який підлягає
стягненню з відповідача, повинен
ґрунтуватися, крім викладеного, на
загальних засадах цивільного
законодавства, якими є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Отже, зі змісту наведених норм
випливає, що при вирішенні питання про
можливість зменшення неустойки(пені),
суд бере до уваги майновий стан сторін
і оцінює співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, із
розміром збитків кредитора, враховує
інтереси обох сторін. Майновий стан
сторін та соціальна значущість
підприємства мають значення для
вирішення питання про зменшення
розміру штрафних санкцій. При цьому,
розмір, до якого вони підлягають
зменшенню, закон відносить на розсуд
суду.

Суд приходить до висновку, що розмір
пені необхідно зменшити на 90%, тобто на
10 000,00 грн., стягнувши з відповідача на
користь позивача 2 237,12 грн. пені.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, враховуючи
виконання позивачем своїх зобов'язань
та не проведення при цьому належних
розрахунків відповідачем, позовні
вимоги підлягають до задоволення
повністю.

Оскільки, спір до суду доведений з вини
відповідача, то витрати по сплаті
судового збору, пропорційно розміру
задоволених вимог, в сумі 3 748,39 грн.
згідно ст. 49 ГПК України слід покласти
на нього.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України та на підставі ст.ст. 173,174,
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 202, 509, 525, 526, 626, 627, 629 Цивільного
кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з управління охорони здоров'я
Волинської обласної державної
адміністрації (вул. Степана Бандери, 5,
м. Луцьк, ) на користь
приватного підприємства "ДОНМЕД" (вул.
Ветиринарна, 14, м. Донецьк, ) заборгованості в розмірі 177 419 (сто
сімдесят сім тисяч чотириста
дев'ятнадцять грн.) 38 коп. з них:
165 000,00 грн. основного боргу, 3 993,00 грн.
інфляційних втрат, 6 189,26 грн. 3% річних, 2
237,12 грн. пені та витрати по сплаті
судового збору в розмірі 3 748,39 (три
тисячі сімсот сорок вісім грн.) 39 коп.

В стягненні 10 000,00 грн. пені відмовити.

Головному управлінню державної
казначейської служби України у
Волинській області повернути на
користь приватного підприємства
"ДОНМЕД" (вул. Ветиринарна, 14,
м. Донецьк, ) судовий
збір внесений в більшому розмірі в сумі
00, 56 коп., який сплачений згідно
платіжного доручення № 247 від 11.04.2014 р.
(оригінал платіжного доручення
знаходиться в матеріалах справи).

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається через
господарський суд Волинської області
до Рівненського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів з
моменту підписання повного тексту
рішення.

Повне рішення складено

та підписано 06.06.2014 р.

Суддя
І. О. Гарбар