ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Справа № 5017/762/2012
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді
суддівДобролюбової Т.В., Гоголь Т.Г.,
Швеця В.О. (доповідач)розглянувши
касаційну скаргуІзмаїльської міської
ради Одеської областіна
постановуОдеського апеляційного
господарського суду від 11.03.14у справі№
5017/762/2012 Господарського суду Одеської
області за позовомІзмаїльської
міської ради Одеської
областідоФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4прозвільнення земельної ділянки

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, хоча належно повідомлені
про час та місце розгляду касаційної
скарги.

ВСТАНОВИВ:

Ізмаїльська міська рада Одеської
області звернулася з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, в
якому просила зобов'язати відповідача
звільнити земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1 (район автостанції) згідно
схеми встановлення кіоску та повернути
вказану земельну ділянку її власнику -
Ізмаїльській міськраді. Позовні вимоги
обґрунтовані обставинами щодо
порушення відповідачем законодавства
при розміщенні на землях загального
користування кіосків з торгівлі
хлібобулочними виробами. Водночас
позивач вказував і на обставини
одностороннього розірвання договору
від 23.02.09 на розміщення кіоску
відповідача та відміни міськрадою
рішення від 11.02.09, на підставі якого
відповідачу надано дозвіл на
розміщення кіоску. При цьому посилався
на приписи статей 83, 125, 212 Земельного
Кодексу України, статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні".

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 28.01.14, ухваленим суддею
Рога Н.В., у позові відмовлено.
Вмотивовуючи оскаржуване рішення,
місцевий господарський суд виходив з
недоведеності матеріалами справи
обставин щодо одностороннього
розірвання Ізмаїльською міськрадою
договору від 23.02.09 на розміщення кіоску.
Водночас судом враховані обставини
скасування у судовому порядку рішення
міської ради від 31.08.11, яким було
відмінено рішення міськради від 11.02.09
про надання дозволу на розміщення
кіоску. При цьому суд керувався
приписами статті 651 Цивільного кодексу
України, статті 188 Господарського
кодексу України, статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні".

Одеський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Таран С.В.
- головуючий, Бойко Л.І., Величко Т.А.,
постановою від 11.03.14 перевірене рішення
місцевого господарського суду залишив
без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, Ізмаїльська міська
рада Одеської області звернулася з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить рішення і постанову у справі
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи
доводи касаційної скарги, скаржник
вказує на неврахування судами обставин
щодо порушення відповідачем
законодавства при розміщенні малих
архітектурних форм для здійснення
підприємницької діяльності. При цьому
посилається на порушення судами
приписів статті 331 Цивільного кодексу
України, статей 12, 83, 125 Земельного
кодексу України, статті 4 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
виконкому Ізмаїльської міської ради
від 11.02.09 № 146 "О размещении на землях
общего пользования киосков по торговле
хлебобулочными изделиями физическим
лицом- предпринимателем ОСОБА_4" (мова
оригіналу) вирішено дозволити
розміщення кіосків по торгівлі
хлібобулочними виробами підприємцю
ОСОБА_4, зокрема, за адресою: вул.
Пушкіна (територія автостанції).
Зазначеним рішенням також зобов'язано
Управління житлово-комунального
господарства Ізмаїльської міськради
укласти договори на розміщення кіосків
з підприємцем ОСОБА_4 На підставі
вказаного рішення виконкому, 23.02.09 між
Управлінням житлово-комунального
господарства Ізмаїльської міської
ради та Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 укладений договір на розміщення
кіоску, за умовами якого відповідач
розміщує кіоск, не пов'язаний з
фундаментом з землею, для здійснення
торгівлі хлібобулочними виробами
власного виробництва, згідно схеми
розташування кіоску. Строк дії
договору - 10 років. Розпорядженням
Ізмаїльського міського голови від 20.09.10
№ 332р кіоску відповідача
присвоєно юридичну адресу: АДРЕСА_1.
Судами також установлено, що рішенням
Ізмаїльської міської ради від 31.08.11
№1129-VІ "Про кіоски, малі архітектурні
форми (тимчасові споруди для
здійснення підприємницької
діяльності), дозволи на розміщення яких
надані виконавчим комітетом
Ізмаїльської міської ради у 2009-2010
роках" вирішено, зокрема, скасувати
рішення виконкому Ізмаїльської
міської ради № 146 від 11.02.09 щодо надання
згоди на розміщення відповідачем
кіоску за вищевказаною адресою.
Пунктом 5 цього рішення ради
зобов'язано Управління
житлово-комунального господарства
Ізмаїльської міської ради розірвати
договір на розміщення кіоску. Як
убачається з матеріалів справи,
предметом судового розгляду є вимога
Ізмаїльської міської ради Одеської
області до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 про зобов'язання звільнити
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1
(район автостанції) згідно схеми
встановлення кіоску та повернути
вказану земельну ділянку її власнику -
Ізмаїльській міській раді. Дослідивши
всі обставини справи та оцінивши
наявні в матеріалах справи докази, суди
попередніх інстанцій установили, що
постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 25.12.12 у справі №2-а-11380/11, яка набрала
законної сили, визнано протиправним та
скасовано пункти 1, 2, 3, 4 рішення
Ізмаїльської міської ради від 31.08.11 за
№ 1129-VІ "Про кіоски, малі архітектурні
форми (тимчасові споруди для
здійснення підприємницької
діяльності), дозволи на розміщення яких
надані виконавчим комітетом
Ізмаїльської міської ради у 2009-2010
роках". З огляду на що, суди дійшли
обгрунтованого висновку про чинність
рішення виконкому Ізмаїльської
міської ради №146 від 11.02.09, на підставі
якого відповідачу надано згоду на
розміщення кіоску на спірній земельній
ділянці. При цьому довід касаційної
скарги щодо розірвання договору в
односторонньому порядку визнається
колегією неспроможним з огляду на
наступне. Судами попередніх інстанцій
в процесі розгляду спору установлено,
що сторони у спірному договорі
обумовили порядок одностороннього
розірвання договору та визнали
виключні умови за наявності яких
одностороннє розірвання договору стає
можливим. Надавши оцінку спірному
договору, суди установили, що за
умовами пункту 5.2. договору він може
бути розірваний в односторонньому
порядку Управлінням у разі невиконання
відповідачем умов цього договору. Про
розірвання договору сторона, що
розриває договір, повідомляє іншу
сторону за 30 днів. Крім того, відповідно
до пункту 4.2. договору у випадку
порушення відповідачем умов цього
договору, він може бути розірваний
Управлінням в односторонньому порядку,
про що підприємець письмово
повідомляється. Статтею 651 Цивільного
кодексу України унормовані підстави
для зміни або розірвання договору. За
приписами цієї норми зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим. Водночас
приписами статті 627 Цивільного кодексу
України унормовано, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Як вже зазначалося,
сторони домовилися про те, що
розірвання договору в односторонньому
порядку можливе лише за наявності
порушення відповідачем умов цього
договору. Таких обставин позивач не
навів і судами попередніх інстанцій,
відповідно, не встановлено. Крім того,
інших підстав для розірвання спірного
договору в судовому порядку судами
встановлено не було. З огляду на
установлене, суди попередніх інстанцій
дійшли обгрунтованого висновку щодо
чинності договору від 23.02.09 на
розміщення кіоску відповідачем, а
відтак правомірно відмовили у позові.
Посилання скаржника на відсутність
узгоджень місця розташування кіоску з
відповідними виконавчими органами,
Державтоінспекцією тощо визнається
безпідставними з огляду на наявний у
матеріалах справи паспорт прив'язки
кіосків для торгівлі хлібобулочними
виробами, виготовлений у 2008 році та
погоджений з Управлінням
містобудування та архітектури, УЖКГ,
санепідстанцією, органами пожежного
нагляду, Державтоінспекцією,
Ізмаїльським районом електричних
мереж. Інші доводи касаційної скарги
також визнаються непереконливими,
позаяк не спростовують установленого
судами та стосуються оцінки доказів,
яка за приписами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.
Отже, з урахуванням меж перегляду
справи в касаційній інстанції, колегія
суддів визнає, що апеляційним
господарським судом правильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права, тому підстави
для скасування переглянутої постанови
апеляційної інстанції та задоволення
касаційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Ізмаїльської міської
ради Одеської області залишити без
задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 11.03.14 у справі
№ 5017/762/2012 Господарського
суду Одеської області залишити без
змін.

Головуючий суддя:
Т.
Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

В. Швець