ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Справа № 910/22033/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого: Полянського
А.Г.

суддів: Кравчука
Г.А., Мачульського Г.М.,

розглянувши

касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна

акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

на постанову Київського
апеляційного господарського суду

від 20.03.2014
року

у справі № 910/22033/13
Господарського суду міста Києва

за позовом публічного
акціонерного товариства

"Укргазвидобування"

до публічного
акціонерного товариства "Національна

акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

про
стягнення 454 056 104, 59 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Малярчук Ю.Д. дов. від 10.04.2014
р., Собко О.В. дов. від 18.03.2014 р.,

відповідача - Вознюк Є.В. дов. від 22.03.2013
р.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 р. (суддя - Стасюк С.В.)
позов задоволено повністю. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування" 454 056 104 грн. 59 коп.
заборгованості, 68 820 грн. судового
збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014 р. (судді
- Отрюх Б.В., Михальська Ю.., Тищенко А.І.)
рішення Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 р. залишено без змін.

Не погоджуючиcь з рішенням та
постановою апеляційного
господарського суду лише в частині
відмови у наданні відстрочки виконання
рішення, ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, мотивуючи скаргу доводами
про порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України прийшла до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити постанову апеляційного
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
постанова апеляційного господарського
суду прийнята з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів
справи, 10.10.2012 між Дочірньою компанією
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (постачальник) та Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(покупець) було укладено договір №
УГВ6419/21-12 поставки природного газу
(Договір) відповідно до якого
постачальник зобов'язується
передавати покупцеві у 2013 році у
власність природний газ власного
видобутку для потреб населення, а
покупець приймати та оплачувати на
умовах Договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору
постачальник передає покупцеві у 2013
році газ в обсязі до 13 856 000 000
(тринадцять мільярдів вісімсот
п'ятдесят шість мільйонів) кубічних
метрів.

У пункті 3.5. Договору зазначено, що
постачальник складає двосторонній акт
приймання-передачі газу, який
підписують уповноважені представники
сторін. Також зазначено, що даний акт
уповноважені представники сторін
підписують до 8 (восьмого) числа місяця,
наступного за місяцем поставки.
Підписаний сторонами акт приймання -
передачі газу є підставою для
остаточних розрахунків.

30.01.2013 між ПАТ "Укргазвидобування", яке є
правонаступником всіх прав та
обов'язків Дочірньої компанії
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (постачальник) та ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" було укладено
Додаткову угоду № 1 до Договору, якою
було внесено зміни до тексту Договору.

На виконання умов Договору позивач
передав, а відповідач прийняв
природний газ на загальну суму 454 056 104,59
грн., що підтверджено актом приймання -
передачі природного газу від 30.09.2013.

Судами встановлено, що відповідач, в
порушення умов Договору та чинного
законодавства України, не здійснив
оплату поставленого позивачем товару,
внаслідок чого в останнього утворилась
заборгованість перед позивачем в
розмірі 454 056 104,59 грн.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості по договору, суди
керувались ст. 526, 530, 610, ЦК України, 193 ГК
України та правомірно стягнули суму
заборгованості у розмірі 454 056 104,59
грн.

Судом першої інстанції було відмовлено
відповідачу у відстрочці виконання
рішення у даній справі на 12 (дванадцять)
місяців.

Звертаючись з касаційною скаргою
відповідач оскаржує саме відмову у
відстрочці виконання рішення на 12
місяців.

В обґрунтування вказаного клопотання,
відповідач посилався на недоотримання
ним коштів від споживачів та
несвоєчасне проведення останніми
розрахунків за спожитий газ, а також
скрутне фінансове становище.

Відповідно до пункту 7.1.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 17.10.2012 р., № 9 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 Господарським процесуальним
кодексом України, ця стаття не вимагає,
і господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

За змістом наведеної норми, відстрочка
виконання рішення є правом, а не
обов'язком суду, яке, до того ж,
реалізується у будь-який час від
набрання рішенням законної сили та до
його фактичного повного виконання, але
виключно у виняткових випадках та за
наявністю підстав, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні вказаного клопотання
оскільки скаржником не було надано
належних доказів того, що дійсно
існують виняткові обставини, які
спричинюють ускладнення або
унеможливлюють виконання судового
рішення відповідно до вимог ст.121
Господарського процесуального кодексу
України.

За таких обставин, скаржником
відповідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК
України не було доведено того, що
конкретні обставини ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст.
1115 ГПК України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів
вважає, що суд в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99,
101 ГПК України всебічно, повно і
об'єктивно розглянув в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, дослідив подані сторонами
в обґрунтування своїх вимог і
заперечень докази; належним чином
проаналізував відносини сторін та
дійшов обґрунтованих висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції
відповідають встановленим обставинам
справи, доводи касаційної скарги їх не
спростовують, а тому підстав для зміни
чи скасування оскаржуваного судового
рішення у справі не вбачається.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111
ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна
компанія "Нафтогаз України" залишити
без задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014 у справі
№ 910/22033/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
Полянський А.Г.

Судді
Кравчук Г.А.

Мачульський Г.М.