ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.
Справа № 911/1431/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Бориспільського районного
підприємства теплових мереж
«Райтепломережа», Київська область,
Бориспільський район, с. Головурів

про стягнення 117163,83 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Старчик А.А. (довіреність
№14-90 від 18 квітня 2014 року);

від відповідача: Ільїн Г.В. (довіреність
№36 від 12 травня 2014 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (далі - позивач)
звернулась до господарського суду
Київської області з позовом до
Бориспільського районного
підприємства теплових мереж
«Райтепломережа» (далі - відповідач)
про стягнення 117163,83 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме:
стягнення з відповідача 27094,69 грн. пені,
5418,94 грн. 3% річних, 2602,67 грн. інфляційних
втрат та 82047,53 грн. 7% штрафу
обґрунтовані тим, що відповідач
несвоєчасно сплатив грошові кошти за
поставлений позивачем газ за договором
купівлі-продажу природного газу за
№12/937-БО-17 від 28 серпня 2012 року.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 23 квітня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 13 травня 2014 року.

У судовому засіданні 13 травня 2014 року
на підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву до 3 червня 2014 року.

Представник відповідача в усних
поясненнях позовні вимоги визнав,
проте, відзиву на позовну заяву до суду
не подав.

3 червня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (за договором - продавець)
та відповідачем (за договором -
покупець) 28 серпня 2012 року укладено
договір купівлі-продажу природного
газу за №12/937-БО-17.

Відповідно до пункту 1.1 договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, а покупець зобов'язується прийняти
та оплатити газ на умовах цього
договору.

Згідно пункту 2.1 договору продавець
передає покупцеві у період з 1 серпня 2012
року по 31 грудня 2012 року газ обсягом до
1150 тис. куб.м.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно пункту 7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов пунктів 6.1
та 6.2 договору покупець зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору позивач передав, а відповідач
прийняв природний газ, що
підтверджується підписаними
уповноваженими сторонами позивача та
відповідача актами приймання -
передачі природного газу від 31 жовтня
2012 року (на суму 606128,23 грн.), від 30
листопада 2012 року (на суму 1420165,24 грн.) та
від 31 грудня 2012 року (на суму 2354032,18 грн.),
а всього, на загальну суму 4380325,65 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
виконав, проте, допустив прострочення
платежів, що підтверджується випискою
по рахунку позивача (том 1, а.с. 18) та не
заперечується відповідачем, та, як
вбачається з матеріалів справи,
остаточно відповідач розрахувався з
позивачем лише 11 березня 2013 року.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Як встановлено судом, розмір пені,
нарахованої позивачем у сумі 27094,69 грн.
за період, який наведений у розрахунку,
що доданий позивачем до позовної заяви,
є обґрунтованим та підлягає стягненню
з відповідача.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно, кваліфікуючими ознаками
штрафу є: а) можливість встановлення за
майже будь-яке порушення зобов'язання:
невиконання або неналежне виконання
(порушення умов про кількість, якість
товарів, робіт (послуг), виконання
зобов'язання неналежним способом тощо);
б) обчислення у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213
Господарського кодексу України штраф,
як різновид неустойки, може бути
встановлений договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Розмір штрафу у сумі 82047,53 грн., що
передбачений пунктом 7.2 договору є
обґрунтований та підлягає стягненню з
відповідача.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, складає 26002,67 грн.

Зазначений розмір інфляційних втрат є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Розмір 3% річних, визначений позивачем,
складає 5418,94 грн.

Зазначений розмір 3% річних є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Бориспільського
районного підприємства теплових мереж
«Райтепломережа» (08353, Київська
область, Бориспільський район, с.
Головурів, вул. Героя СРСР Гарфункіна,
15, код 30349538) на користь Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, код 20077720) - 27094
(двадцять сім тисяч дев'яносто чотири)
грн. 69 коп. пені, 2602 (дві тисячі шістсот
дві) грн. 67 коп. інфляційних втрат, 5418
(п'ять тисяч чотириста вісімнадцять)
грн. 94 коп. 3% річних, 82047 (вісімдесят дві
тисячі сорок сім) грн. 53 коп. 7% штрафу та
2343 (дві тисячі триста сорок три) грн. 28
коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 6 червня 2014
року

Суддя
Заєць Д.Г.