КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р. Справа№ 910/2720/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кондес Л.О.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

За участю представників сторін:

позивача: Зобків Н.С. - пред. за дов. б/н
від 08.01.2014;

відповідача: Пантій О.А. - пред. за дов. №
1/0306 від 03.06.2014.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Град Інвест Ріал
Істейт"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 р.

у справі № 910/2720/14 (суддя - Ковтун С.А.)

за позовом Комунального
підприємства "Технічний центр
"Сервіс-Авто"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Град Інвест Ріал
Істейт"

про стягнення 71 280,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 р. позов задоволено
повністю: підлягає стягненню з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Град Інвест Ріал
Істейт" на користь Комунального
підприємства "Технічний центр
"Сервіс-Авто" 71 280,00 грн. -
заборгованості; 1827,00 грн. - судового
збору.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить суд
оскаржуване рішення скасувати
повністю та прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позовну, у
зв'язку з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення прийнято у першому судовому
засіданні, а станом на 15.04.2014 відповідач
не отримував ні ухвалу про порушення
провадження у даній справі, ні копію
оскаржуваного рішення, про яке
дізнався з інформації на Інтернет -
сайті Єдиного державного реєстру
судових рішень. Також, скаржник
стверджує, що саме позивач не виконував
умови Договору про надання послуг №4
від 13.07.2012 р. належним чином. Скаржник
вважає, що визначені Договором послуги,
які протягом певного часу надавав
позивач, не відповідали вимогам Правил
паркування транспортних засобів,
затверджених Постановою КМУ від 03.12.2009
р. №1342, у зв'язку з чим, починаючи з
01.02.2013 р., відповідач, не користувався
визначеними в Договорі послугами, що
підтверджується, в тому числі
відсутністю будь-яких доказів із
надання таких послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
зазначає, що рішення суду першої
інстанції прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
і як наслідок, не підлягає скасуванню.
Позивач стверджує, що КП «Технічний
центр «Сервіс-Авто» виконало вимоги
Договору про надання послуг належним
чином, однак, відповідач всупереч
укладеного Договору не вносив плату за
послуги по паркуванню за період з 01.05.2013
по 31.10.2013 р.р. внаслідок чого утворилася
заборгованість в сумі 71280,00 грн., а
якість наданих послуг відповідала
умовам Договору.

Ухвалою суду від 28.04.2014 відновлено
пропущений строк для подання
апеляційної скарги, прийнято
апеляційну скаргу до провадження та
призначено справу до розгляду на 04.06.2014
р.

В судове засідання 04.06.2014 представники
сторін з'явилися.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи з
урахуванням правил ст.ст.99,101 ГПК
України, відповідно до яких
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне:

Позивач звернувся з позовом до
Господарського суду міста Києва про
стягнення з відповідача 71280,00 грн. -
заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач всупереч укладеного
Договору про надання послуг №4 від
13.07.2012р. не здійснив оплату за послуги з
паркування за період з 01.05.2013 по 31.10.2013
р., внаслідок чого утворилася
заборгованість у розмірі 71 280,00 грн.

Відповідач відзиву на позов не надав,
явку представника в судове засідання
до суду першої інстанції не забезпечив.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.07.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Град Інвест Ріал
Істейт" (замовником) та Державним
комунальним підприємством "Технічний
центр "Сервіс-Авто" (виконавцем) було
укладено Договір про надання послуг № 4
(далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору виконавець
зобов'язався за дорученням замовника
протягом визначеного в Договорі строку
надавати за плату наступні послуги
(далі - послуги): послуги по паркуванню
транспортних засобів замовника в
кількості 11 місць на майданчику для
паркування, що знаходиться за адресою:
м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська
(навпроти універмагу "Прикарпаття"), а
замовник зобов'язався оплачувати
надані послуги.

У відповідності до п. 2.2 Договору
виконавець (позивач) зобов'язався при
неможливості в передбачений цим
Договором строк надати послуги,
негайно повідомити про це замовника.

Відповідно до п. 4.1 Договору за надання
передбачених Договором послуг
замовник сплачує виконавцеві
щомісячну оплату у розмірі 11880,00 грн., у
т.ч. ПДВ 1980,00 грн. за повний календарний
місяць із наступного розрахунку: 11 х 3,00
грн. х 12 год. х 30 дн. = 11880,00 грн., де: 11 -
кількість місць на майданчику, 3,00 грн. -
тариф за 1 годину, 12 год. - період роботи
майданчика для паркування протягом
доби, 30 дн. - кількість днів.

Згідно з п. 7.2. Договору період надання
послуг за Договором становить з 01.11.2012
до 31.10.2013 р.р.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата за
надані послуги проводиться за період
надання послуг за цим Договором, що
визначений в п. 7.2 цього Договору,
починаючи з 01.11.2012 до 31.10.2013 р.р.,
щомісячно до 5-го числа поточного
місяця на підставі виставленого
виконавцем рахунку.

Листом за вих. № 38 від 04.02.2013 р.
відповідач надіслав пропозицію
позивачу щодо розірвання Договору.

Позивач, в свою чергу, Листом за вих. №88
від 11.03.2013 р. відмовився від даної
пропозиції, повідомивши відповідача
про те, що Договором не передбачено
його розірвання в односторонньому
порядку, разом з цим зазначено, що п. 2.5
Договору передбачена відмова
замовника від надання послуг, якщо
надані послуги не відповідають умовам
Договору, про те в пропозиції
відповідача про розірвання договору,
не вказано жодної на те підстави.

26.11.2013 р. Позивачем було надіслано
відповідачу Претензію-вимогу про
сплату заборгованості в сумі 71280,00 грн.
за період з 01.05.2013 по 31.10.2013 р.р., однак,
станом на день розгляду справи в суді
відповідачем заборгованість в сумі
71280,00 грн. не погашена в добровільному
порядку.

Колегія суддів підтримує правову
позицію суду першої інстанції щодо
задоволення позову, з огляду на
наступне:

За своєю правовою природою Договір
укладений між сторонами у справі є
договором про надання послуг.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено,
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Слід зауважити, що укладений Договір
про надання послуг №4 п. 2.4. зобов'язує
замовника приймати від виконавця
надання послуг і оплачувати їх у
відповідності до умов Договору. Надана
послуга з паркування полягає у наданні
в користування ТОВ «Град Інвест Ріал
Істейт» 11 паркомісць. Місця на
майданчику для паркування ТЗ, які є
визначеними для ТОВ «Град Інвест Ріал
Істейт», тобто, закріплені саме за цим
замовником. Даний майданчик для
паркування ТЗ надає послуги
безперебійно, забезпечуючи замовнику
експлуатацію 11 паркомісць у
відповідності до Наказу № 25 від 01.11.2012
р. позивача та розробленої ним схеми,
яка погоджена з Державтоінспекцією,
Департаментом комунального
господарства транспорту і зв'язку, тому
для ТОВ «Град Інвест Ріал Істейт» не
існувало перешкод для їх експлуатації.

Скаржник стверджує, що КП «Технічний
центр «Сервіс-Авто» не виковував умови
Договору належним чином, тобто,
визначені Договором послуги, які
протягом певного часу КП «Технічний
центр «Сервіс-Авто» надавало ТОВ «Град
Інвест Ріал Істейт», не відповідали
вимогам Правил паркування
транспортних засобів, затверджених
Постановою КМУ від 03.12.2009 № 1342, а саме,
паркувальний майданчик не відповідає
п.п. 16, 19 та 20 Правил на майданчику не
встановлені автоматичні вїздні та
виїздні термінали. Отже, послуги з
паркування визначені Договором, як
зазначає відповідач, не надавалися
позивачем і відповідно не споживалися
відповідачем. Скаржник, також звертає
увагу на те, що відповідно до п.п. 4.2.
Договору, оплата за надані послуги
проводиться за період надання послуг
за цим Договором на підставі
встановленого Виконавцем рахунку,
проте жодним документом не засвідчено
факт надання Виконавцем послуг.

За приписами ст. 188 Господарського
кодексу України сторона договору, яка
вважає за необхідне змінити або
розірвати договір, повинна надіслати
пропозиції про це другій стороні за
договором. Сторона договору, яка
одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

З матеріалів справи не вбачається, що
ТОВ «Град Інвест Ріал Істейт»
відповідно до п. 2.5. Договору зверталось
до позивача з відмовою від надання
послуг, у разі порушення його прав та
інтересів. Отже, якість наданої послуги
відповідала умовам Договору, а п. 8.2.
Договору передбачає розірвання
Договору за згодою сторін, але за
обопільною згодою зобов'язання сторін
не були припинені.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 907 ЦК України унормовано, що
договір про надання послуг може бути
розірваний, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах, встановлених
цим кодексом, іншим законом або за
домовленістю сторін.

Враховуючи, що порушень виконавцем
умов Договору матеріалами справи не
підтверджено, тому доводи скаржника
про розірвання даного Договору є
безпідставними.

В силу положень ч. 2 ст. 35 ГПК України,
факти, встановлені під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.09.2013 р. у справі №910/9278/13 за
первісним позовом Комунального
підприємства "Технічний центр
"Сервіс-Авто" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Град Інвест Ріал
Істейт" про стягнення 35 640,00 грн. -
заборгованості за Договором №4 про
надання послуг від 13.07.2012 р. за період
лютий, березень, квітень 2013 р. за
зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Град
Інвест Ріал Істейт" до Комунального
підприємства "Технічний центр
"Сервіс-Авто" про розірвання договору
первісний позов задоволено повністю, у
зустрічному позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 04.11.2012 р.
рішення Господарського суду міста
Києва 27.09.2013 р. у справі №910/9278/13
залишено без змін. Постановою Вищого
господарського суду України від 19.12.2013
р. постанову Київського апеляційного
господарського суду частині стягнення
судового збору змінено, а в частині
стягнення заборгованості у розмірі 35
640,00 залишено без змін.

Вищий господарський суд України
звернув увагу на те, що господарські
суди попередніх інстанцій при розгляді
справи №910/9278/13 дійшли правомірного
висновку, що відсутні підстави для
розірвання Договору, а послуги
позивачем у даній справі за спірним
Договором за період з лютого по квітень
2013 р. надавались належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідачем не сплачено за надані
йому позивачем послуги за наступний
спірний період з травня по жовтнь 2013 р.,
внаслідок чого у нього перед позивачем
виникла заборгованість на суму 71 280,00
грн., тому вимога позивача про
стягнення з відповідача заявленої суми
заборгованості за Договором
обґрунтовано задоволена судом першої
інстанції.

Щодо тверджень скаржника про те, що ТОВ
«Град Інвест Ріал Істейт» не
отримувало ухвалу Господарського суду
міста Києва про порушення провадження
у справі із зазначенням часу та дати
судового засідання, у зв'язку з чим
представники відповідача не знали про
порушення провадження у справі та були
позбавлені можливості належним чином
довести до відома суду свої доводи по
справі і про прийняте рішення суду
першої інстанції 17.03.2014 р. рішення,
представники відповідача дізналися
випадково 15.04.2014 р. з інформації на
Інтернет - сайті Єдиного державного
реєстру судових рішень, то необхідно
звернути увагу на наступне:

В разі, якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто, повідомленою
судом стороною, а в разі не надання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом
(див. Постанову Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Як вбачається з матеріалів справи, в
Договорі №4 від 13.07.2012 р. зазначена
адреса відповідача: 01001, м. Київ, пров.
Музейний, буд.10, оф.103 (а.с. 26); рахунки за
паркування транспорту по вул..
Дністровській (навпроти універмагу
«Прикарпаття») надсилалися позивачем
відповідачу цінним листом з описом
вкладення за цією ж адресою (а.с. 24);
претензія-вимога № 401 від 25.11.2013 р. (а.с.
15), також, була надіслана позивачем
відповідачу за цією ж адресою та була
отримана уповноваженим представником
відповідача 29.11.2013 р., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.
16); копія позовної заяви, також, була
надіслана позивачем цінним листом з
вкладенням за вказаною в Договорі
адресою, так само, в апеляційній скарзі
відповідач сам зазначив цю ж адресу і
лише ухвала про порушення провадження
у даній справі та копія рішення
місцевого господарського суду чомусь
були повернуті поштовим відділенням
зв'язку з відміткою «не розшукано», при
тому, що адреса відповідача
залишається незмінною у зв'язку з чим
колегія суддів не вбачає порушення
норм процесуального права, а
твердження скаржника викладені в
апеляційній скарзі є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи викладені
скаржником в апеляційній скарзі є
необґрунтованими та такими, що мають
формальний характер, у зв'язку з чим
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає. Рішення місцевого
господарського суду відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи, тому
відсутні підстави для скасування або
зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101,103,105
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Град
Інвест Ріал Істейт" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 р. у справі № 910/2720/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2720/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.О. Кондес

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха