ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.Справа № 916/3033/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням голови суду № 939 від
21.05.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Стеблиненко В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Дмітрієв Р.Б., за
довіреністю № б/н від 02.01.2014р.;

від відповідача - ОСОБА_2, за
довіреністю № 446 від 16.04.2013р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду
Одеської області від 08.01.2014р.

по справі № 916/3033/13

за позовом Комунального підприємства
"Гідропарк "Лузанівка"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 18 259,20 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

Встановила:

У листопаді 2013 року Комунальне
підприємство "Гідропарк "Лузанівка"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом про
стягнення з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 18
259,20грн., з яких: 10 808,70грн. - основний
борг, 194,34грн. - пеня, 7 205,80грн. - штраф,
50,36грн. - інфляційні втрати.

В подальшому позивач надав
заяву про зменшення позовних вимог, в
якій просив стягнути із відповідача
основний борг в сумі 10 224,05грн., пені в
сумі 194,34грн., штраф у сумі 7205,80грн. та
інфляційних втрат в розмірі 50,36грн.

Рішенням господарського
суду Одеської області від 08.01.2014р.
(суддя Брагіна Я.В.) позов задоволено
частково; стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на
користь Комунального підприємства
„Гідропарк „Лузанівка": 10 224,05грн. -
основного бору, 191,68грн. - пені, 7205,80грн. -
штрафу, 50,36грн. - індексу інфляції 1 720,18
грн. - витрат, пов'язаних із сплатою
судового збору. В решті позову
відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині стягнення основного
боргу, штрафу та інфляційних витрат, на
підставі. та ст. ст. 509, 549, 551, 625, 629 ЦК
України та ст.ст. 175,193 ГК України.

Суд частково відмовив у
задоволенні вимоги щодо стягнення пені
у розмірі 2,66 грн., посилаючись на
власний перерахунок штрафної санкції.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить

його скасувати та винести нове рішення,
яким визнати договори про пайову
участь № 17 та № 17/1 укладені між КП
"Гідропарк "Лузанівка" та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 недійсними.

В апеляційні скарзі сторона на полягає
на тому, що жодні договори з позивачем
не укладав та не підписував, а тому у
нього відсутні зобов'язання щодо
сплати заборгованості.

Більш детальніше доводи зазначені у
скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні відповідач заявив
клопотання про призначення судової
почеркознавчої експертизи.

Судова колегія відмовила у задоволенні
цього клопотання, оскільки
відповідачем в даному клопотанні
поставлене питання, яке фактично
стосується встановлення факту
недійсності договору, яке не входить до
предмета доказування у даній справі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали та
обставини справи на предмет надання їм
попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 ГПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, 01.05.2013р. між Комунальним
підприємством „Гідропарк „Лузанівка"
та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3
було укладено договори про пайову
участь в утриманні об'єктів
благоустрою, а саме: №? 7 - об'єкту
кафе-бар „ІНФОРМАЦІЯ_1" - стаціонарний
об'єкт та №?17/1 по об'єкту кафе-бар
„ІНФОРМАЦІЯ_1" - літній майданчик,
згідно яких позивач здійснює заходи з
благоустрою об'єктів, що утримують, а
відповідач бере на себе зобов'язання з
пайової участі в утриманні об'єктів
благоустрою згідно із затвердженим
річним планом заходів з утримання та
ремонту об'єктів благоустрою.
Відповідно до пункту 2.1 Договору,
найменування (асортимент) товару, його
кількість та ціна вказуються в
специфікаціях до Договору, які є
невід'ємними його частинами.

За умовами пункту 1.2 договорів, форма
пайової участі користувача - грошова,
розмір якої визначається згідно з
Порядком визначення пайової участі
власників (орендарів) будівель та
споруд соціально-культурного,
побутового, торговельного та іншого
призначення, а також власників
(орендарів) пунктів дрібно-роздрібної
торговельної мережі для утримання
об'єктів благоустрою, розташованих в
прибережній та парковій зонах, скверах
на територіях для експлуатації
фонтанів, бюветних гідротехнічних
комплексів, ставків, затверджених
відповідно до підпункту 2 пункту а ст..28
підпункту 1 пугкту а ст..30 Закону
України „Про місцеве самоврядування в
Україні", ст..15 Закону України „Про
благоустрій населених пунктів",
рішення Одеської міської ради від
23.12.2011р. №1631-УІ „Про затвердження
Правил благоустрою території міста
Одеси (текстової частини) у новій
редакції", рішення виконавчого
комітету Одеської міської ради №64 від
16.02.2012р. „Про встановлення розміру
пайової участі для власників
(орендарів) будівель та споруд
соціально-культурного, побутового,
торгівельного та іншого призначення, а
також власників (орендарів) пунктів
дрібно-роздрібної торгівельної мережі
для утримання об'єктів благоустрою".

Користувач сплачує щомісячну суму
пайової участі, розмір якої визначено
згідно з Порядком визначення пайової
участі власників (орендарів) будівель
та споруд соціально-культурного,
побутового, торговельного та іншого
призначення для утримання об'єктів
благоустрою, вказаного в додатку №1 до
даних договорів. Строк оплати - до 5
числа поточного місяця, в якому
здійснюється підприємницька
діяльність. Користувач за власним
бажанням може здійснювати попередню
оплату і за більший період. Оплата суми
пайової участі здійснюється
користувачем шляхом перерахування
коштів на поточний рахунок
підприємства або шляхом внесення
коштів до каси. (п.4.1. договорів).

Сторони згідно додатків №1 до
договорів погодили щомісячну суму
коштів, які повинен був сплачувати
відповідач позивачу, зокрема за
договором №17 із травня по вересень по 1
948,85 грн., а згідно додатку до договору №
17/1 по 1 654,05грн. щомісячно.

З матеріалів справи вбачається, що
всупереч умовам зазначених договорів
відповідач свої зобов'язання не
виконав у повному обсязі та не
перерахував на рахунок позивача суми
пайової участі.

Відповідно до ст.173
Господарського кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських
санкцій, передбачених цим Кодексом,
іншими законами або договором.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Доказів оплати боргу за договорами
№№17, 17/1 за липень - вересень 2013 року
відповідач до суду не надав, таким
чином, судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
існування заборгованості відповідача
перед позивачем у розмірі 10 224,05 грн.
основного боргу, що підлягає стягненню.

Відповідно пунктів 5.2 договорів,
укладених між сторонами, за
прострочення сплати пайової участі від
10днів до 20 днів відповідач сплачує пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від простроченої суми за кожен
день прострочення.

Згідно із ч.1 ст.548 ЦК України виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. В силу ч.1 ст.546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою
(штраф, пеня).

Пункт 3 частини 1 ст. 611 ЦК України
передбачає, що одним із наслідків
порушення зобов'язання є сплата
неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК
України якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Оскільки факт невиконання та
прострочення грошового зобов'язання є
доведеним, у позивача є всі правові
підстави вимагати стягнення з
відповідача передбаченого договором
штрафу відповідності з п. 5.2 Договорів
укладених між сторонами.

Судова колегія перевіривши розрахунки
позивача, погоджується з висновком
першої інстанції щодо стягнення з
відповідача 7 205,80 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені
здійснений судом першої інстанції,
судова колегія дійшла висновку щодо
правильності нарахування суми.

Частина 2 ст.625 ЦК України закріплює, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Апеляційний господарський суд приймає
до уваги розрахунок інфляційних витрат
як обґрунтований та такий, що
здійснений згідно з вимогами діючого
законодавства. Таким чином, за вказаним
розрахунком з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
інфляційні втрати в розмірі 50,36грн.

Доводи апеляційної скарги
відносно того, що договір є недійсним
адже відповідач не підписував його,
взагалі не приймаються до уваги
колегією суддів, оскільки суперечать
вимогам частини 3 ст. 101 ГПК України.

Відповідно до ч. 3. ст. 101 ГПК
України в апеляційній інстанції не
приймаються і не розглядаються вимоги,
що не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

Крім того, матеріали справи
містять докази часткової сплати сум за
договорами пайової участі, а саме:
копії картки рахунку : 361 замовлення :
договір 17 та картки рахунку : 361
замовлення : договір 17/1. (а.с. 63,64)

Інші доводи скаржника не
підтверджені обставинами справи, а
тому відхиляються судовою колегією.

Отже, судова колегія доходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції цілком вірно встановлені
обставини справи, ним дана правильна
юридична оцінка із застосуванням
належних норм матеріального права з
дотриманням норм процесуального права.

За таких обставин,
оскаржуване рішення господарського
суду Одеської області відповідає
вимогам закону та обставинам справи, а
тому підстав для його скасування
не вбачається. У зв'язку з чим,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК України,
судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Одеської області від 08.01.2014р. по справі
№ 916/3033/13 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
05.06.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Н.В. Ліпчанська