КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р. Справа№ 5028/12/106/2011

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від Прокуратури міста Києва: Шевченко
О.В. - старший прокурор відділу

від позивача: Шевчук О.М. - за дов.

від відповідача-1: Богдан М.А. - голова
федерації,

Помаз А.П. - за дов.

від відповідача-2: Рожков О.Є - за дов.

від відповідача-3: не з'явився

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: Хоменко А.В. - за дов.

розглянувши апеляційні скарги
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області та Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія»

на рішення Господарського суду
Чернігівської області від 20.12.2011

у справі № 5028/12/106/2011 (головуючий суддя
Лавриненко Л.М.)

за позовом Заступника прокурора
Чернігівської області в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України

до 1) Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області

2) Приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія»

3) Виконавчого комітету Чернігівської
міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідачів: Комунальне підприємство
«Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Чернігівської обласної ради

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача-1: Федерація професійних
спілок України

про визнання незаконним рішення,
недійсним свідоцтва про право
власності, визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на нерухоме майно та
витребування його з чужого незаконного
володіння

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Чернігівської
області (далі, прокурор) в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України (далі, позивач) звернувся до
Господарського суду Чернігівської
області з позовом до Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області (далі,
відповідач-1), Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» (далі, відповідач-2),
Виконавчого комітету Чернігівської
міської ради (далі, відповідач-3), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідачів - Комунальне підприємство
«Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації» (далі, третя
особа-1), третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача-1 - Федерація
професійних спілок України (далі, третя
особа-2) про визнання незаконним
рішення, недійсним свідоцтва про право
власності, визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на нерухоме майно та
витребування його з чужого незаконного
володіння.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 20.12.2011 у
справі № 5028/12/106/2011 позов Заступника
прокурора Чернігівської області в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України задоволено
частково.

Позовні вимоги до Виконавчого комітету
Чернігівської міської Ради в частині
визнання незаконним рішення
Виконавчого комітету Чернігівської
міської Ради міської Ради № 173 від
20.07.2001 задоволено частково.

Визнано незаконним рішення
Виконавчого комітету Чернігівської
міської Ради № 173 від 20.07.2001 в частині
надання дозволу на оформлення
свідоцтва про право власності Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області на будівлю
літера А-4, загальною площею 4110,2 кв.м.,
гаражі літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402,5
кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, у м.
Чернігові.

Провадження у справі в частині
позовних вимог до Виконавчого комітету
Чернігівської міської Ради та
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області щодо визнання
недійсним свідоцтва про право
власності від 21.08.2001, видане Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області на будівлю
літера А-4, загальною площею 4110,2 кв.м.,
гаражі літерою Б-1, Б1-1, Б2-1, Б3, площею 442,2
кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, у м.
Чернігові припинено.

В решті позовних вимог до Виконавчого
комітету Чернігівської міської Ради
щодо визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Чернігівської
міської Ради № 173 від 20.07.2001 в частині
надання дозволу на оформлення
свідоцтва про право власності Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області на гаражі літера
Б1-1, площею 39,7 кв.м. за адресою: вул.
Шевченка, 5, у м. Чернігові відмовлено.

Позовні вимоги до Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області та Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» щодо визнання
права власності та витребування майна
з чужого незаконного володіння
задоволено частково.

Визнано за державою Україна в особі
Фонду державного майна України право
власності на будівлю літера А-4,
загальною площею 4110,2 кв.м., гаражі
літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402,5 кв.м. за
адресою: вул. Шевченка, 5, у м. Чернігові.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 09.10.2001, укладений
між Федерацією профспілкових
організацій Чернігівської області та
Відкритим акціонерним товариством
Страховим товариством «Гарантія» про
продаж частини нежитлового приміщення
нежитлової будівлі за адресою: м.
Чернігів, вул. Шевченка, 5, яка
складається з частини підвалу
загальною площею 143,9 кв.м. (з літ. 1-3 по
літ. 1-8), частини першого поверху
загальною площею 304,4 кв.м. (з літ.1 по
літ.20), сходів площею 17,9 кв.м. (літ.1-1),
будівельний об'єм - 2263 кв.м.

Витребувано з чужого незаконного
володіння Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області та
передано Фонду державного майна
України будівлю літера А-4, загальною
площею 3644 кв.м., гаражі літерою Б-1,
Б2-1, Б3, площею 402,5 кв.м. за адресою: вул.
Шевченка, 5, у м. Чернігові.

Витребувано з чужого незаконного
володіння Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» та передано Фонду
державного майна України частину
нежитлового приміщення нежитлової
будівлі загальною площею 466, 2 кв.м. за
адресою: вул. Шевченка, 5, м. Чернігів,
яка складається з частини підвалу
загальною площею 143,9 кв.м. (з літ. 1-3 по
літ. 1-8), частини першого поверху
загальною площею 304,4 кв.м. (з літ. 1 по
літ. 20), сходів площею 17,9 кв.м. (літ. 1-1),
будівельний об'єм - 2263 кв.м.

У задоволенні позовних вимог щодо
визнання права власності за державою
Україна в особі Фонду державного майна
України на гараж площею 39,7 кв. метрів,
за адресою: вул. Шевченка, 5, м. Чернігів
та витребування його із чужого
незаконного володіння відмовлено.

У задоволенні позовних вимог щодо
витребування із чужого незаконного
володіння Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області
частини будівлі літера А-4 площею 466,2 кв.
метри відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду, Федерація профспілкових
організацій Чернігівської області
звернулась до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, відповідно до якої просить
скасувати оскаржуване рішення
частково і припинити провадження у
справі за позовними вимогами, які не
підлягають розгляду у господарських
судах України та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити повністю.
Скасувати рішення в частині стягнення
з Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області в доход
державного бюджету 11 934, 69 грн. судового
збору.

Апеляційна скарга відповідача-1
мотивована тим, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду, Приватне акціонерне
товариство «Страхове товариство
«Гарантія» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою відповідно до якої
просить рішення Господарського суду
Чернігівської області скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга відповідача-2
обгрунтована тим, що рішення суду
першої інстанції постановлене при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, при недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими та невідповідності
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду
обставинам справи, а також при
численних порушеннях норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 24.02.2012
(головуючий суддя Ропій Л.М., судді:
Кондес Л.О., Рябуха В.І.) було прийнято
апеляційні скарги Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області та Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» до провадження
та призначено розгляд справи.

07.03.2012 представник прокуратури подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду заперечення на
апеляційну скаргу відповідача-1, у яких
наголосив на тому, що рішення суду
першої інстанції у даній справі є
законним, обгрунтованим, прийнято на
підставі всебічно перевірених та
досліджених у судових засіданнях
доказах.

На підставі Розпорядження керівника
апарату Київського апеляційного
господарського суду від 21.03.2012 № 02-15/202 у
зв'язку з перебуванням головуючого
судді (судді-доповідача) у справі Ропій
Л.М. на лікарняному, призначено
повторний автоматизований розподіл
справи № 5028/12/106/2011.

Згідно проведеного повторного
автоматизованого розподілу справи
№ 5028/12/106/2011 визначено наступний
склад колегії суддів: головуючий суддя
Вербицька О.В., судді: Андрієнко В.В.,
Буравльов С.І.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 23.03.2012
(головуючий суддя Вербицька О.В., судді:
Андрієнко В.В., Буравльов С.І.) було
прийнято апеляційну скаргу Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області та Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» на рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 20.12.2011 у справі № 5028/12/106/2011
до провадження, розгляд справи
призначено на 24.04.2012.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2012 у зв'язку
з неявкою у судове засідання
представників відповідача-3 та третьої
особи-1 розгляд справи було відкладено.

14.05.2012 представник відповідача-2 подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу відповідача-1, у
якому зазначив, що підтримує доводи
апеляційної скарги Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області, просить її
задовольнити, скасувати рішення суду
першої інстанції та прийняти нове, яким
у задоволенні позову відмовити.

17.05.2012 представником відповідача-1 було
подане клопотання про продовження
строку вирішення спору.

22.05.2012 представник відповідача-2 подав
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.2012
продовжено строк вирішення спору у
справі.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.2012 та від
05.06.2012 розгляд справи відкладався.

18.06.2012 представник відповідача-1 надав
суду письмові пояснення у справі.

Згідно Розпорядження керівника
апарату Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2012 № 02-15/389
було призначено повторний
автоматичний розподіл справи №
5028/12/106/2011, у зв'язку з припиненням
повноважень судді Вербицької О.В.
(судді-доповідача) у зв'язку з обранням
на посаду судді Вищого
адміністративного суду України.

При повторному автоматичному
розподілі справи № 5028/12/106/2011 було
визначено наступний склад колегії
суддів для розгляду справи
№ 5028/12/106/2011 - головуючий суддя:
Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В.,
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.07.2012 прийнято
апеляційні скарги Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області та Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» до провадження у
наступному складі колегії суддів:
головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді:
Отрюх Б.В., Тищенко А.І., розгляд справи
призначено на 24.07.2012.

24.07.2012 представник відповідача-1 надав
суду письмові пояснення у справі, у
яких наголосив на тому, що Федерація
профспілкових організацій
Чернігівської області відносилась до
територіального об'єднання профспілок
і не належала до загальносоюзної
громадської організації. Крім того,
відповідач-1 зазначив, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення не
було враховано, що спірне майно було
створене за рахунок коштів
профспілкової організації.

24.07.2012 представники відповідачів-1 та -2
подали клопотання про продовження
строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.07.2012
продовжено строк вирішення спору,
розгляд справи відкладено на 13.09.2012.

12.09.2012 від третьої особи-1 через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду надійшов лист, у
якому останній зазначив, що при
розгляді справи покладається на розсуд
суду.

13.09.2012 представник відповідача-1 надав
суду письмові пояснення, у яких
наголосив на тому, що прокурором та
позивачем не надано суду документів,
підтверджуючих право власності
держави на спірне майно.

У судовому засіданні 13.09.2012 було
оголошено перерву до 18.09.2012.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 18.09.2012 було
вирішено здійснити розгляд справи у
складі: головуючого судді Михальської
Ю.Б., суддів: Мартюк А.І., Тищенко
А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.09.2012 у зв'язку
з неявкою у судове засідання
представників відповідача-3 та третьої
особи-1 розгляд справи відкладено на
30.10.2012.

24.09.2012 представник відповідача-1 надав
суду письмові пояснення у справі, у
яких наголосив на тому, що
господарський суд першої інстанції при
прийнятті рішення порушив норми
процесуального права, а саме, визнаючи
рішення виконкому Чернігівської
міської ради № 173 від 20.07.2001 незаконним,
не врахував того, що правовідносини
щодо оформлення права власності є
публічно-правовими і відповідно до
приписів пункту 6 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають розгляду за правилами
даного кодексу.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 30.10.2012
враховуючи перебування судді Мартюк
А.І. у відпустці було вирішено
здійснити розгляд справи у складі:
головуючого судді Михальської Ю.Б.,
суддів: Отрюха Б.В., Тищенко А.І.

30.10.2012 представник відповідача-1 надав
суду письмові пояснення, у яких
наголосив на тому, що позивачем не
надано суду доказів щодо набуття ним
функцій по управлінню спірним майном.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.10.2012 розгляд
справи відкладено на 15.11.2012, зобов'язано
представників учасників судового
процесу надати суду письмові пояснення
з приводу стану спірної будівлі
(Будинку спілок), а також пояснення
стосовно можливості призначення у
справі будівельно-технічної
експертизи.

15.11.2012 представник відповідача-2 подав
клопотання про долучення до матеріалів
справи доказів підтвердження вартості
перебудови та поліпшення приміщень
першого та підвального поверхів
будівлі, розташованої у м. Чернігові по
вул. Шевченка,5, належних на праві
власності відповідачу-2, зроблених у
2001-2002 роках, а також надав пропозиції
стосовно питань, які необхідно
поставити на вирішення експертизи у
справі.

Надані представником відповідача-2
документи були оглянуті колегією
суддів та долучені до матеріалів
справи.

15.11.2012 представником відповідача-2
надано суду письмові пояснення у
справі, а також клопотання про
призначення у справі судової
будівельно-технічної експертизи з
питань, зазначених у ньому (том 15, а.с.
59-62).

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.11.2012 у справі
№ 5028/12/106/2011 було призначено судову
будівельно-технічну експертизу, у
зв'язку з чим провадження у справі
зупинено до отримання висновку
експерта.

02.09.2013 на адресу Київського
апеляційного господарського суду
надійшов висновок судової
будівельно-технічної експертизи
№ 199/200/201/13-24 від 22.08.2013
Чернігівського відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз (том 15, а.с. 117-124).

Матеріали справи № 5028/12/106/2011 залишені у
відділенні для проведення
судово-економічної експертизи.

02.04.2014 на адресу Київського
апеляційного господарського суду
надійшов висновок експерта за
результатами проведення
судово-економічної експертизи від
06.02.2014 № 2644-2646/13-24 (том 15, а.с. 142-157) та
матеріали справи № 5028/12/106/2011.

Враховуючи наведене, ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 04.04.2014
провадження у справі було поновлено,
розгляд справи призначено на 15.05.2014.

15.05.2014 представник відповідача-1 подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду письмові
пояснення стосовно висновків
експертиз, у яких наголосив на тому, що
висновок експерта, як додатковий доказ
у справі, спростовує твердження суду
першої інстанції, що Федерація
профспілкових організацій
Чернігівської області не є
правонаступником Чернігівської
обласної ради профспілок.

15.05.2014 від позивача через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду надійшли письмові
пояснення у справі, у яких останній
просить суд рішення Господарського
суду Чернігівської області від 20.12.2011 у
справі № 5028/12/106/2011 залишити без змін, а
апеляційні скарги відповідачів -1 та -2
без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.05.2014 у зв'язку
з неявкою у судове засідання
представників відповідача-3 та третьої
особи-1 розгляд справи відкладено на
03.05.2014.

16.05.2014 від представника Прокуратури
Чернігівської області через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду надійшли
пояснення у справі, у яких наголосив на
тому, що спірне майно є державною
власністю, а проведені у справі судові
експертизи ніяким чином не вплинули на
обгрунтовані висновки суду першої
інстанції і не дають підстав для
скасування законно прийнятого рішення.

19.05.2014 представник відповідача-2 подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду письмові
пояснення, у яких зазначив про те, що з
огляду на висновки експертів,
будівництво спірного об'єкту
нерухомості здійснювалось за рахунок
профспілок та органів місцевого
самоврядування та в жодному разі не за
рахунок державних коштів. Тобто,
держава не брала жодної майнової
участі у створенні даного об'єкту
нерухомості, а тому він ніколи не
належав державі.

03.06.2014 представник відповідача-1 подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду заперечення
стосовно письмових пояснень
представника прокуратури від 16.05.2014 та
клопотання про долучення до матеріалів
справи судової практики в аналогічних
спорах (постанов ВГСУ від 07.04.2014 у
справі № 5002-26/3170-2011, від 09.04.2014 у
справі № 23/096-11 та від 16.04.2014 у справі №
9/107-11). Вказані матеріали були долучені
колегією суддів до матеріалів справи.

У судове засідання, призначене на
03.06.2014, представники відповідача-3 та
третьої особи-1 не з'явились, про
причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення відповідача-3 та третьої
особи-1 про дату, час і місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, а саме
повідомлення про вручення поштових
відправлень, а також те, що розгляд
справи неодноразово відкладався,
колегія суддів вважає можливим
здійснити перевірку рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку за наявними матеріалами справи
та без участі представників
відповідача-3 та третьої соби-1.

Представники прокуратури та позивача у
судових засіданнях проти доводів
апеляційних скарг відповідача-1 та
відповідача-2 заперечували, просили
залишити її без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін.

Представники відповідачів-1, -2 та
третьої особи-2 у судових засіданнях
підтримали доводи, викладені
відповідачами-1 та -2 у апеляційних
скаргах, просили їх задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати, у задоволенні позову
відмовити.

Розглянувши в судових засіданнях
апеляційні скарги, відзиви на них та
письмові пояснення, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, судова колегія встановила
наступне:

У жовтні 1990 року відбувся XV з'їзд
профспілок України, який за рішенням
делегатів був перетворений в І
Установчий з'їзд незалежних профспілок
України та на якому було прийнято
Декларацію про утворення Федерації
незалежних профспілок України (том 7,
а.с. 192-195) та проголошено незалежність
профспілок України від державних і
господарських органів республіки та
СРСР, відмову від діяльності
відповідно до Статуту профспілок СРСР.
На з'їзді також було прийнято Положення
про Федерацію незалежних профспілок
України, затверджене рішенням З'їзду
від 06.10.1990 (том 7, а.с. 196-201), яким було
визначено її правовий статус,
організаційну структуру, права та
обов'язки, у тому числі і майнові, та,
зокрема, передбачено, що Рада Федерації
незалежних профспілок України є
правонаступником Укрпрофради, а
основні фонди, майно, які належали
Укрпрофраді і необхідні для виконання
цілей та завдань Федерації незалежних
профспілок України, становлять її
власність і охороняються законом
(пункт 26 Положення про Федерацію
незалежних професійних спілок
України).

Крім майна, що належало профспілкам та
їх об'єднанням, на території України
знаходилось майно, що було у власності
Всесоюзної центральної ради
професійних спілок.

18.11.1990 між Загальною Конфедерацією
Профспілок СРСР та Федерацією
незалежних профспілок України було
укладено Договір про закріплення прав
володіння, користування і
розпорядження профспілковим майном
(том 4, а.с. 41), який був затверджений
постановою Президії Ради Загальної
Конфедерації Професійних Спілок СРСР,
про що ухвалена постанова № 2-1а від
18.11.1990 «Про затвердження Договору про
закріплення прав володіння,
користування і розпорядження
профспілковим майном» (том 1, а.с. 40),
згідно з яким Федерації незалежних
профспілок України були передані права
по володінню, користуванню і
розпорядженню майном, що належало
Всесоюзній центральній раді
професійних спілок і її
правонаступнику - Загальній
конфедерації праці на території
України.

Згідно додатку до вищевказаного
Договору за Федерацією незалежних
профспілок України закріплено на праві
власності майно, зокрема, і спірне
майно Будинку спілок за адресою: м.
Чернігів, вул. Т. Шевченко, 5.

Як вбачається із матеріалів справи,
одним із засновників та членів
Федерації незалежних професійних
спілок України була Чернігівська
обласна рада профспілок.

Після утворення Федерації незалежних
професійних спілок України, яка згідно
постанови ІІ Позачергового з'їзду
Федерації незалежних професійних
спілок України від 21.11.1992 була
перейменована у Федерацію професійних
спілок України, (том 7, а.с. 171) її
членські організації змінили назви.

Так, відповідно до рішення установчої
ради представників галузевих обласних
і первинних профспілкових
організацій Чернігівської області від
11 грудня 1990 року була створена
Федерація профспілкових організацій
Чернігівської області

У той же день установчою радою
представників галузевих обласних і
первинних профспілкових організацій
Чернігівської області затверджено
Статут Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області
(далі, Статут), зміни та доповнення до
якого внесені радою Федерація
профспілкових організацій області
15.12.1999 та зареєстровано Управлінням
юстиції в Чернігівській області 17.03.2000,
свідоцтво № 84.

У відповідності до статті 1 Статуту (том
1, а.с. 43-57) Федерація профспілкових
організацій Чернігівської області є
добровільною неприбутковою
організацією, утвореною галузевими,
первинними профспілковими
організаціями, їх об'єднаннями для
спільних дій і координації своїх
зусиль з метою вираження,
представництва та захисту трудових,
соціально-економічних, правових і
духовних інтересів членів профспілок.
Федерація має статус обласної і діє в
межах Чернігівської області.

Згідно статті 34 Статуту Федерація є
власником коштів та майна, отриманого в
порядку правонаступництва, переданого
державою на підставах не заборонених
законом, за рахунок членських внесків,
пожертвувань підприємств, установ,
організацій, окремих громадян.

Федерація профспілкових організацій
Чернігівської області відповідно до
пункту 1.2. Статуту від 11.12.1990 (том 3, а.с.
12-17) є правонаступником обласної Ради
профспілок, в тому числі на власність
та майно, що також підтверджується
Статутом Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області з
внесеними змінами від 16.12.2010,
зареєстрованими наказом Головного
управління юстиції у Чернігівській
області від 17.02.2011 № 89/1 (том 3, а.с. 18-26).

Отже, Федерація профспілкових
організацій Чернігівської області
стала правонаступником Чернігівської
обласної ради профспілок.

Як слідує із листа № 135 від 05.06.2001 (том 2,
а.с. 15) Рада федерацій профспілкових
організацій Чернігівської області
звернулась до міського голови з
проханням видати свідоцтво про право
власності на будівлю по вул. Шевченка, 5
у м. Чернігові. В якості додатків до
вказаного листа долучені свідоцтво про
власність № 000013 (том 1, а.с. 38) та акт на
право користування землею.

У відповідності з Свідоцтвом про
власність № 000013 від 19.02.2001 (том 1, а.с. 38),
Федерація професійних спілок України
підтверджує, що будинок Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області у м. Чернігові по
вул. Шевченка, 5 є власністю Ради
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області, яка володіє,
користується і розпоряджається цим
майном на підставі постанови Конгресу
ФП України від 29.01.1993 № К-1-11.

Облік та реєстрація згідно закону
об'єктів нерухомого майна незалежно
від форм власності, у відповідності до
пункту 10 підпункту «б» статті 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» у відповідній редакції
належить до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад.

Так, рішенням виконавчого комітету
Чернігівської міської ради № 173 від
20.07.2001 (том 1, а.с. 23-24) доручено
Чернігівському міжміському бюро
технічної інвентаризації оформити
свідоцтво про право власності на
підставі проведеної технічної
інвентаризації Раді Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області, зокрема, на
об'єкти нерухомості по вул. Шевченка, 5.

21.08.2001 Виконавчим комітетом
Чернігівської міської ради, на
підставі рішення виконкому
Чернігівської міської ради від 20.07.2001 №
173, Раді Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області
видано свідоцтво про право власності
на об'єкт нерухомості (далі, Свідоцтво)
(том 1, а.с. 40), яким посвідчено, що об'єкти
нерухомості, розташовані в м. Чернігові
по вул. Шевченка, 5 (в цілому
складається: адмінбудівля літ. А-4,
площею 4110,2 кв.м., гаражі літ. Б-1, Б1-1, Б2-1,
Б3, площею 442,2 кв.м.) належать Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області.

Відповідно до даних Інвентаризаційної
справи № 10893 на будинок № 5 по вул.
Шевченка у м. Чернігові, площа
адмінбудівлі літ. А-4, складає 4110,2 кв.м.,
площа гаражів літ. Б-1, Б1-1, Б2-1, Б3,
складає 442,2 кв.м. (том 1, а.с. 74).

Відповідно до пункту 6 Додатку № 1 до
Інструкції про порядок державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, що перебувають у
власності юридичних та фізичних осіб,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України 09.06.1998 № 121
свідоцтва про право власності на
об'єкти нерухомого майна, видані
органами державної виконавчої влади чи
місцевого самоврядування, є
правовстановлювальними документами,
на підставі яких провадиться державна
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна.

09.10.2001 між Федерацією профспілкових
організацій Чернігівської області
(продавець) в особі голови Ради
Федерації та Відкритим акціонерним
товариством страхове товариство
«Гарантія», правонаступником якого є
Приватне акціонерне товариство
«Страхове товариство «Гарантія»,
відповідно до пункту 1.1.3. Статуту,
затвердженого загальними зборами
акціонерів Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» (протокол № 1 від 29.04.2011),
зареєстрованого державним
реєстратором Печерської районної в м.
Києві державної адміністрації 20.06.2011, №
запису 5017939, було укладено договір
купівлі-продажу частини нежитлового
приміщення (далі, Договір) (том 1, а.с. 41).
Об'єктом купівлі-продажу за цим
Договором згідно пункту 1.2. є частина
нежитлового приміщення
адміністративної будівлі, що належить
продавцю на праві власності (згідно
свідоцтва про право власності,
виданого на підставі рішення виконкому
Чернігівської міської ради від 20.07.2001 №
173), зареєстрованого в Чернігівському
МБТІ (реєстраційний напис записаний у
реєстрову книгу № 8, за реєстровим
номером - 561 від 22.08.2001) і знаходиться за
адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 5.

Відповідно до пункту 1.2.1. Договору
відчужується частина підвалу
загальною площею 143,9 кв.м. (з літ. 1-3 по
літ. 1-8), частина першого поверху
загальною площею 304, 4 кв.м. (з літ. 1 по
літ. 20), загального користування по
підвалу сходи площею 17,9 кв.м. (літю. 1-1);
будівельний об'єм - 2 263 кв.м.

Згідно пункту 1.4. Договору продавець
гарантує, що нерухоме майно, яке
передається покупцю у відповідності до
цього Договору є виключно його
власністю, не передане під заставу і
відносно нього до покупця не
пред'явлено ніяких майнових претензій.

Підставою для пред'явлення позову
стали факти, установлені в ході
проведення прокурорської перевірки
щодо незаконного відчуження майна, що
перебувало у віданні Федерації
професійних спілок України.

Як вбачається із матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є
визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Чернігівської міської ради № 173 від
20.07.2001 в частині надання дозволу на
оформлення свідоцтва про право
власності Раді федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області як такого, що
суперечить вимогам законодавства
України, визнання недійсним свідоцтва
про право власності від 21.08.2001, виданого
Раді федерації профспілкових
організацій Чернігівської області на
підставі рішення виконавчого комітету
Чернігівської міської ради № 173 від
20.07.2001, визнання недійсним Договору
купівлі-продажу від 09.10.2001 у зв'язку з
відсутністю у Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області
права на відчуження спірного
нерухомого майна, а також визнання
права власності держави в особі Фонду
державного майна України на спірне
майно та витребування його з чужого
незаконного володіння у Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області та Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія».

В обгрунтування своїх позовних вимог
прокурор у позовній заяві наголошує на
тому, що спірне майно є державною
власністю, а рішенням виконкому № 173
від 20.07.2001 фактично позбавлено права
власності на спірне майно Фонд
державного майна України, як орган,
уповноважений на управління об'єктами
державної власності.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, прокурор
посилається на положення Постанови
Верховної Ради Української РСР «Про
захист суверенних прав власності
Української РСР» від 29.11.1990 № 506,
Постанови Верховної Ради УРСР «Про
проголошення незалежності України»
від 24.08.1991 № 1427-ХІІ, Указу Президії
Верховної Ради України «Про передачу
підприємств, установ та організацій
союзного підпорядкування,
розташованих на території України, у
власність держави» від 30.08.1991 № 1452-ХІІ,
Закону України «Про підприємства,
установи та організації союзного
підпорядкування, розташовані на
території України» від 10.09.1991 №1540-XI,
Постанови Верховної Ради України «Про
майнові комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташовані на території
України» від 10.04.1992 № 2268-ХІІ, Постанови
Верховної Ради України «Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР» від
04.02.1994 № 3943-ХІІ, Закону України «Про
власність» та Закону України «Про
об'єднання громадян».

Оскаржуваним рішенням місцевого
господарського суду позовні вимоги
прокурора задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що зазначені
прокурором нормативні акти стосовно
права власності держави Україна після
розпаду СРСР підтверджують, що з
проголошенням незалежності України
від 24.08.1991 право власності на спірні
об'єкти набула держава Україна в особі
Фонду державного майна України, а тому
оскаржуване прокурором рішення № 173
від 20.07.2001 не відповідає вимогам
діючого законодавства, а видане на його
підставі свідоцтво про право власності
на об'єкти нерухомості від 21.08.2001 є
нікчемним.

Суд першої інстанції у своєму рішенні
наголошує на тому, що згідно статті 5
Конституції (Основного Закону)
Української Радянської Соціалістичної
Республіки від 30.01.1937 в Українській РСР
існувала соціалістична власність або у
формі державної власності (всенародне
добро), або у формі
кооперативно-колгоспної власності
(власність окремих колгоспів,
власність кооперативних об'єднань).
Такої форми власності, як профспілкова,
на той момент не існувало.

Також, як зазначено у рішенні суду
першої інстанції, спірне майно не було
об'єктом права власності профспілок
УРСР; профспілки України не є
правонаступником профспілок СРСР,
відповідно федерація профспілкових
організацій Чернігівської області не є
правонаступником обласної ради
профспілок.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що
відповідач-1 не був власником спірного
майна, а тому не мав права відчужувати
(передавати) його за плату у володіння і
користування іншим особам, суд першої
інстанції також прийшов до висновку
щодо обгрунтованості вимог прокурора
про визнання недійсним Договору
купівлі-продажу від 09.10.2001.

Враховуючи це, судом було визнано
незаконним рішення виконавчого
комітету Чернігівської міської ради №
173 від 20.07.2001 в частині надання дозволу
на оформлення свідоцтва про право
власності Раді Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області на будівлю
літера А-4 загальною площею 4 100,2 кв.м.,
гаражі літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402,5
кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5 у м.
Чернігові та визнано право власності
за державою Україна в особі Фонду
державного майна України на вказані
об'єкти, витребувано їх з чужого
незаконного володіння відповідача-1 і
передано Фонду державного майна
України.

Витребувано з чужого незаконного
володіння Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» та передано Фонду
державного майна України частину
нежитлового приміщення нежитлової
будівлі загальною площею 466,2 кв.м. з
адресою: вул. Шевченка, 5 м. Чернігів, яка
складається з частини підвалу
загальною площею 143,9 кв.м. (з літ.1-3 по
літ. 1-8), частини першого поверху
загальною площею 304,4 кв.м. (з літ. 1 по
літ. 20), сходів площею 17,9 кв.м. (літ. 1-1),
будівельний об'єм - 2 263 кв.м.

Водночас, судом відмовлено у
задоволенні позовної вимоги прокурора
про визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Чернігівської
міської ради № 173 від 20.07.2001 в частині
надання дозволу на оформлення
свідоцтва про право власності Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області на гаражі літера
Б1-1, площею 39,7 кв.м. за адресою: вул.
Шевченка, 5 у м. Чернігові та визнання за
державою права власності і
витребування у відповідача-1 гаража,
позначеного літерою Б1-1 площею 39,7 кв.м.
з огляду на те, що будівництво
вказаного гаража здійснювалось
відповідачем-1 у 2000 році, а тому,
відповідно до статті 34 Закону України
«Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності» його власником є
Федерація профспілкових організацій
Чернігівської області. Також, судом
відмовлено у задоволенні вимог
прокурора щодо витребування від
відповідача-1 частини будівлі літера
А-4, загальною площею 466,2 кв.м. за
адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка,5,
оскільки ця частина приміщення була
відчужена відповідачем-1 відповідачу-2.

Також, судом першої інстанції
припинено провадження у справі в
частині визнання недійсним свідоцтва
про право власності від 21.08.2001, виданого
Раді Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області на
будівлю літера А-4 загальною площею 4 100,2
кв.м., гаражі літерою Б-1, Б1-1, Б2-1, Б3,
площею 442,2 кв.м. за адресою: вул.
Шевченка, 5 у м. Чернігові з огляду на те,
що вказане свідоцтво не може виступати
предметом спору, оскільки не містить
ознак акту органу місцевого
самоврядування у розумінні статті 12
Господарського процесуального кодексу
України, а тому спір про визнання його
недійсним не підлягає розгляду в
господарських судах.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач-1 у
апеляційній скарзі зазначає, що
задовольняючи позов, місцевим судом не
з'ясовано, а позивачем не доведено
право держави на майно, яке в даній
справі є предметом спору. Місцевим
господарським судом не з'ясовано, а
позивачем не надано жодного доказу, за
рахунок яких грошових коштів було
збудовано спірні об'єкти, чи
здійснювалось фінансування
будівництва зазначених об'єктів за
рахунок саме державних коштів, або який
відсоток фінансування будівництва
було здійснено саме за рахунок
державних коштів. Також, скаржник
наголошує на тому, що прокуратурою не
надано суду будь-яких доказів на
підтвердження факту незаконності
набуття права власності відповідачем-1
на спірне майно.

Як зазначає відповідач-1 у апеляційній
скарзі, спірні об'єкти нерухомості не
належать до об'єктів державної
власності, а Федерація професійних
спілок України як профспілкова
організація не була організацією
союзного підпорядкування і її майно
ніколи не було державною власністю.

Відповідач-2 у своїй апеляційній скарзі
вказує на те, що отримав майно у
власність на належній правовій
підставі - Договору купівлі-продажу від
09.10.2001 від особи, яка на той час мала
право його відчужувати, що виключає
застосування статті 387 Цивільного
кодексу України до спірних
правовідносин та виключає можливість
витребування на цій правовій підставі
майна у Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» позивачем, який не є його
власником. З огляду на це, відповідач-2
наголошує на тому, що Договір
купівлі-продажу від 09.10.2001 був
укладений у відповідності до чинного
на той час законодавства і підстави для
визнання його недійсним відсутні.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
вважає зазначені доводи апелянтів
обґрунтованими, а рішення суду першої
інстанції таким, що підлягає
скасуванню, виходячи з наступних
підстав.

Як уже зазначалося вище, 18.11.1990 між
Загальною Конфедерацією Профспілок
СРСР та Федерацією незалежних
профспілок України було укладено
Договір про закріплення прав
володіння, користування і
розпорядження профспілковим майном,
який був затверджений постановою
Президії Ради Загальної Конфедерації
Професійних Спілок СРСР, про що
ухвалена постанова № 2-1а від 18.11.1990 «Про
затвердження Договору про закріплення
прав володіння, користування і
розпорядження профспілковим майном»,
згідно з яким Федерації незалежних
профспілок України були передані права
по володінню, користуванню і
розпорядженню майном, що належало
Всесоюзній центральній раді
професійних спілок і її
правонаступнику - Загальній
конфедерації праці на території
України.

Відповідно до вищевказаного Договору
за Федерацією незалежних профспілок
України було закріплене на праві
власності майно, зокрема, і спірне
майно Будинку спілок за адресою: м.
Чернігів, вул. Т. Шевченко, 5.

Як зазначив Конституційний Суд України
в пункті 6 Рішення від 11.11.2004 № 16-рп/2004,
Конституція (Основний Закон)
Української РСР 1978 року за
політико-економічною природою та
соціальною спрямованістю власність на
засоби виробництва за суб'єктами права
власності поділяла на державну
(загальнонародну), власність колгоспів
та інших кооперативних організацій, їх
об'єднань, а також майно профспілкових
та інших громадських організацій
(статті 10, 11, частина перша статті 12,
статті 14, 15). При цьому кооперативні
організації були суб'єктами права
власності на засоби виробництва та
інше майно і мали право на власність,
відокремлену від державної. Аналіз
чинного у 1987 році законодавства
(Цивільного кодексу Української РСР,
Постанови Ради Міністрів Української
РСР «Про порядок передачі підприємств,
об'єднань, організацій, установ,
будинків і споруд» від 28 квітня 1980 року
№ 285, прийнятої на виконання Постанови
Ради Міністрів СРСР від 16 жовтня 1979
року № 940, якою було затверджено
однойменне положення) свідчить про те,
що держава та її повноважні органи мали
право передавати державне майно у
власність недержавним (кооперативним і
громадським) організаціям як за плату,
так і безоплатно. Передача державного
майна організаціям споживчої
кооперації мала здійснюватися на той
час на підставі та в порядку,
визначеному чинним законодавством.

Отже, викладені висновки
Конституційного суду України за
аналогією можуть бути застосовані до
передачі майна профспілковим
організаціям, які нарівні з
кооперативними організаціями були
суб'єктами права власності. Таким
чином, відповідно до наданого
Конституційним судом України
тлумачення, передача майна державою у
відання профспілковим організаціям
передбачала передачу його у власність
цих недержавних організацій.

Відповідно до положень статті 10
Конституції УРСР 1978 року основу
економічної системи України становили
соціалістична власність на засоби
виробництва у формі державної
(загальнонародної) і
колгоспно-кооперативної власності.
Соціалістичною власністю було також
майно профспілкових та інших
громадських організацій, необхідне їм
для здійснення статутних завдань.

Отже, державна та соціалістична
власність не є тотожними формами
власності, мають розцінюватися як
видове та родове поняття, а до складу
соціалістичної власності було
віднесено і майно профспілкових та
інших громадських організацій.

Відповідно до статті 11 Конституції
УРСР державна власність - спільне
надбання всього радянського народу,
основна форма соціалістичної
власності.

Згідно зі статтею 87 Цивільного кодексу
УРСР соціалістичною власністю були:
державна (загальнодержавна) власність;
колгоспно-кооперативна власність;
власність профспілкових та інших
громадських організацій.

Відповідно до статті 97 Цивільного
кодексу УРСР профспілкові та інші
громадські організації володіють,
користуються і розпоряджаються майном,
що належить їм на праві власності,
відповідно до їх статутів (положень).
Право розпорядження майном, що є
власністю профспілкових та інших
громадських організацій, належить
виключно профспілковим та іншим
громадським організаціям.

Статтею 98 Цивільного кодексу УРСР
встановлено, що власністю
профспілкових та інших громадських
організацій є майно, необхідне їм для
здійснення статутних завдань.

Відповідно до статті 10 Конституції
УРСР держава охороняє соціалістичну
власність і створює умови для її
примноження.

Таким чином, віднесення майна
профспілкових організацій до
соціалістичної власності не означало,
що це майно ставало державною
власністю, оскільки соціалістична
власність є поняттям збірним та
відповідно статті 87 Цивільного кодексу
УРСР мало свої різновиди, серед якого
також була і власність інших
кооперативних організацій, їх
об'єднань, власність громадських
організацій.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону
СРСР «Про професійні спілки, права та
гарантії їхньої діяльності» від 10.12.1990
№ 1818-1, профспілки та їхні органи
відповідно до законодавства є
юридичними особами.

Стаття 3 Закону СРСР «Про професійні
спілки, права та гарантії їхньої
діяльності» встановлювала, що
профспілки є незалежними у своїй
діяльності від органів державного
управління, господарських органів,
політичних та інших громадських
організацій, вони їм не підзвітні і не
підконтрольні. Забороняється будь-яке
втручання, спроможне обмежити права
профспілок або перешкодити їх
здійсненню, якщо інше не передбачено
законом.

07.02.1991 був прийнятий спеціальний закон,
що визначав відносини власності - Закон
УРСР «Про власність». Відповідно до
статті 20 цього Закону професійні
спілки були визнані суб'єктами права
колективної власності.

Статтею 28 Закону УРСР «Про власність»
визначалося, що об'єктами права
власності громадських об'єднань, у тому
числі професійних спілок, благодійних
та інших громадських фондів, є майно
культурно-освітнього та оздоровчого
призначення, грошові кошти, акції, інші
цінні папери, жилі будинки, споруди
виробничого і невиробничого
призначення, обладнання, устаткування,
транспортні засоби та інше майно,
необхідне для забезпечення діяльності,
передбаченої їх статутами
(положеннями) на праві колективної
власності.

Також, законодавець зазначав, що
громадські об'єднання можуть мати у
власності підприємства відповідно до
цілей, зазначених в їх статутах, і в
порядку, передбаченому законодавчими
актами України. Відповідно до статті 30
Закону колективний власник самостійно
володіє, користується і
розпоряджається об'єктами власності,
які йому належать.

З набранням чинності новим Цивільним
кодексом України, було введено
наступні форми власності: власність
народу України, право приватної
власності, право державної власності,
право комунальної власності.

Таким чином, відповідно до статті 325
Цивільного кодексу України, власність
всіх юридичних осіб приватного права (в
тому числі профспілок) була визнана
приватною.

Враховуючи положення вищевикладених
нормативних актів та беручи до уваги
правомірність набуття Федерацією
профспілок України майна в порядку
правонаступництва від колишньої Ради
профспілок України та Загальної
Конфедерації Профспілок СРСР, в тому
числі майна, набутого за рахунок
власних коштів, відрахувань внесків
членськими організаціями,
пожертвувань громадян та на інших не
заборонених законом підставах,
вбачається, що спірний майновий
комплекс належав до профспілкового
майна, яке до державної власності не
відносилось.

З огляду на вищезазначене, доводи
прокурора стосовно належності
спірного майна до державної власності
є безпідставними та необгрунтованими,
а тому колегією суддів до уваги не
приймаються.

Також, на спростування доводів
прокурора стосовно належності
спірного об'єкту до майна
загальносоюзної громадської
організації колишнього Союзу РСР
колегія суддів зазначає, що у
матеріалах справи міститься лист
Загальної конфедерації профспілок від
09.12.2011 № 01-113 (том 12, а.с. 88), з якого
вбачається, що у відповідності до
Статуту Профспілок СРСР, Положення
«Про республіканську, крайову і
обласну раду профспілок» Чернігівська
обласна рада профспілок,
правонаступником якої, як зазначено
вище, є Федерація профспілкових
організацій Чернігівської області
(пункт 1.2. Статуту від 11.12.1990), являлася
юридичною особою, яка входила до складу
Української республіканської ради
профспілок та не мала статусу
загальносоюзної громадської
організації Союзу СРСР. У даному листі
також зазначено, що Чернігівська
обласна рада профспілок мала право
володіти, користуватися та
розпоряджатися об'єктами
профспілкової власності Чернігівської
області.

Поряд з цим, слід зазначити, що
положення Постанови Верховної Ради
Української РСР «Про захист суверенних
прав власності» від 29.11.1990 № 506, Закону
України «Про підприємства, установи та
організації союзного підпорядкування,
розташовані на території України» від
10.09.1991 № 1540-ХІ, Постанови Верховної Ради
України «Про майно загальносоюзних
громадських організацій колишнього
союзу РСР» від 04.02.1994 № 3943-ХІІ, Закону
України «Про власність», на підставі
яких суд першої інстанції дійшов
висновку, що саме Фонд державного майна
України, який тимчасово був
уповноважений державою здійснювати
функції щодо управління майном
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, що розташоване на території
України, мав розпоряджатись спірним
нерухомим майном як загальнодержавним,
не поширювалось на профспілкові
організації Федерації профспілок
України, оскільки вони, як було
зазначено вище, ще у жовтні 1990 року
вийшли зі складу загальносоюзної
громадської організації - Всесоюзної
центральної ради професійних спілок та
не являлись органами державної влади
та управління.

Водночас, колегія суддів наголошує на
тому, що одним з основних критеріїв
визначення законності володіння
державним майном і відображення його
на балансі підприємства є джерела
фінансування (централізоване або
власні кошти підприємства).

Під час розгляду справи у суді
апеляційної інстанції було з'ясовано,
що вирішення питання щодо визначення
часу спорудження нерухомого майна, а
саме адмінбудівлі літера А-4 площею 4 110,2
кв.м., гаражів літ. Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3 площею
442,2 кв.м., яке розташоване за адресою: м.
Чернігів, вул. Шевченка, 5, особи, за
рахунок якої відбулося створення цього
майна та джерел фінансування
будівництва, реконструкції та ремонту
спірного майна є необхідним для
правильного вирішення спору по суті і
потребує спеціальних знань, у зв'язку з
чим колегія суддів дійшла висновку про
необхідність призначення у даній
справі судової експертизи, проведення
якої було доручено Чернігівському
відділенню Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз (ЧНДІСЕ).

На вирішення експертизи поставлено
наступні питання:

1) Коли було розпочато та закінчено
будівництво нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною площею 4
110,2 кв.м., гаражів літери Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3,
загальною площею 442,2 кв.м, яке
розташовано за адресою: вул. Шевченка,5,
м. Чернігів?

2) Які джерела фінансування будівництва
нерухомого майна, а саме: будівлі
літера А-4, загальною площею 4 110,2 кв.м.,
гаражів літери Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3, загальною
площею 442,2 кв.м, яке розташовано за
адресою: вул. Шевченка,5, м. Чернігів?

3) За рахунок коштів яких осіб було
проведено будівництво нерухомого
майна, а саме: будівлі літера А-4,
загальною площею 4 110,2 кв.м., гаражів
літери Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3, загальною площею
442,2 кв.м, яке розташовано за адресою:
вул. Шевченка,5, м. Чернігів?

4) Чи підтверджується документально та
з якого часу введення нерухомого майна,
а саме: будівлі літера А-4, загальною
площею 4 110,2 кв.м., гаражів літери Б-1, Б1-1,
Б2-1, Б-3, загальною площею 442,2 кв.м, яке
розташовано, за адресою: вул. Шевченка,5,
м. Чернігів, в експлуатацію?

5) Чи відповідає нерухоме майно, а саме:
будівля літера А-4, загальною площею 4
110,2 кв.м., гаражі літери Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3,
загальною площею 442,2 кв.м, яке
розташовано, за адресою: вул. Шевченка,
5, м. Чернігів, будівельним, санітарним,
протипожежним нормам та правилам?

6) Чи придатний об'єкт нерухомого майна,
а саме: будівлі літера А-4, загальною
площею 4 110,2 кв.м., гаражів літери Б-1, Б1-1,
Б2-1, Б-3, загальною площею 442,2 кв.м, який
розташовано, за адресою: вул. Шевченка,
5, м. Чернігів до експлуатації?

За результатами проведення у справі
судової будівельно-технічної
експертизи експертами ЧНДІСЕ було
надано висновок № 199-201/13-24 від 22.08.2013
(том 15, а.с. 118-122), яким встановлено
наступне:

1) Будівництво нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною площею 4
110,2 кв.м., першої половини будівництво
розпочато 22.05.1960 (том 3, а.с. 35-41),
загальною площею 1942,0 кв.м. Закінчено
будівництво нерухомого майна в 1962 році
(том 3, а.с. 42).

Будівництво нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною площею 4
110,2 кв.м., другої половини будівництво
розпочато 17.04.1978 (том З, а.с. 64-103).
Закінчено будівництво нерухомого
майна в 1980 році (том З, а.с.100-103).

Будівництво нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною
площею 4 110,2 кв.м., яке розташовано за
адресою: вул. Шевченка, 5, м. Чернігів,
будівництво розпочато 22.05.1960 (том З, а.с,
35-41), закінчено будівництво нерухомого
майна в 1980 році (том З, а.с. 100-103).

Будівництво нерухомого майна, а саме:
гаражів літери Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3, загальною
площею 442,2 кв.м, будівництво розпочато
26.03.1980 (том З, а.с. 104-159), закінчено
будівництво нерухомого майна в 1980 році
(том З, а.с. 104-159; том 1, а.с. 37, 76; том 2, а.с.
10-19).

2) Нерухоме майно, а саме: будівлі літера
А-4, загальною площею 4 110,2 кв.м., гаражі
літери Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3, загальною площею
442,2 кв.м, яке розташовано, за адресою:
вул. Шевченка, 5, м. Чернігів, що
побудовані нежитлові будівлі
збудовані без істотних порушень вимог
будівельних норм і правил ДБН 360-92**, ДБН
В.1.1-7-2002, ДБН В.1.2-8-2008 та Державних
санітарних правил планування та
забудови населених пунктів. Київ, 1996
рік, відповідає будівельним,
санітарним, протипожежним нормам та
правилам.

3) Об'єкт нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною площею 4
110,2 кв.м., гаражів літери Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3,
загальною площею 442,2 кв.м, який
розташовано, за адресою: вул. Шевченка,
5, м. Чернігів придатний до
експлуатації.

За результатами проведення у справі
судово-економічної експертизи
експертами ЧНДІСЕ було надано висновок
№ 2644-2646/13-24 від 06.02.2014 (том 15, а.с. 143-156),
яким встановлено наступне:

1) Фінансування будівництва Будинку
профспілок та гаражів по вул. Шевченка,
5 у м. Чернігів, а саме: будівлі літера
А-4, загальною площею 4 110,2 кв.м., гаражів
літери Б-1, Б1-1, Б-3, загальною площею 442,2
кв.м. здійснювалось за рахунок коштів
профспілкового бюджету, Української
ради профспілок, дольової участі
обласної ради та галузевих профспілок
Чернігівської області.

2) Будівництво нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною площею 4
110,2 кв.м., гаражів літери Б-1 ,Б1-1,Б-3,
загальною площею 442,2 кв.м.,
розташованого за адресою: вул.
Шевченка, 5 м. Чернігів, яке вводилось у
1980 році проводилось як за кошти
Української республіканської ради
профспілок, так і за рахунок коштів
обласної профспілки.

3) Нерухоме майно, а саме: будівля літера
А-4, загальною площею 4 110,2 кв.м., (перша
половина - Будинок спілки
Чернігівської обласної ради
профспілок) введений в експлуатацію у
1962 році. Введення другої половини
Будинку підтверджується у 1980 році.

Введення в експлуатацію гаражів літери
Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3, загальною площею 442,2 кв.м,
які були побудовані у 1966 році та
знесені у зв'язку із непридатністю,
підтверджується у 1980 році.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі.

Статтею 36 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

За приписами статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Висновок експерта є рівноцінним з
іншими видами доказів.

Як зазначається у пункті 6
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 27.11.2006
№ 01-8/2651 «Про деякі питання призначення
судових експертиз», у перевірці й
оцінці експертного висновку
господарським судам слід враховувати
викладене в пункті 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8
«Про судову експертизу в кримінальних
і цивільних справах».

Так, у пункті 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8
«Про судову експертизу в кримінальних
і цивільних справах» зазначається, що
при перевірці й оцінці експертного
висновку суд повинен з'ясувати:

- чи було додержано вимоги
законодавства при призначенні та
проведенні експертизи;

- чи не було обставин, які виключали
участь експерта у справі;

- компетентність експерта і чи не
вийшов він за межі своїх повноважень;

- достатність поданих експертові
об'єктів дослідження;

- повноту відповідей на порушені
питання та їх відповідність іншим
фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою
частиною та підсумковим висновком
експертизи;

- обґрунтованість експертного висновку
та його узгодженість з іншими
матеріалами справи.

Колегія суддів, дослідивши висновок
експертів ЧНДІСЕ, вважає його повним,
обґрунтованим та таким, що є належним
доказом у даній справі, який
узгоджується з іншими матеріалами
справи та здійснений з дослідженням
додатково витребуваних судовими
експертами документів для проведення
судової експертизи.

Таким чином, враховуючи те, що
Федерація профспілкових організацій
Чернігівської області є
правонаступником Чернігівської
обласної ради профспілок, а
будівництво спірних об'єктів
здійснювалось за рахунок Української
ради профспілок та коштів
Чернігівської обласної профспілки, з
огляду на те, що а ні прокурором, а ні
позивачем не надано суду жодного
доказу на підтвердження того, що
фінансування будівництва спірної
будівлі було здійснене за рахунок
державних коштів, колегія суддів
приходить до висновку, що право
власності відповідача-1 на спірне майно
виникло на законних підставах.

Доказів на спростування зазначеного
прокурором та позивачем суду не надано,
як і не надано суду доказів
фінансування робіт щодо будівництва та
реконструкції будівлі за рахунок
коштів держави після проголошення
незалежності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновок суду першої інстанції про
незаконність рішення Виконавчого
комітету Чернігівської міської Ради №
173 від 20.07.2001 в частині надання дозволу
на оформлення свідоцтва про право
власності Раді Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області на будівлю
літера А-4, загальною площею 4110,2 кв.м.,
гаражі літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402,5
кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, у м.
Чернігові у зв'язку з належністю
спірного нерухомого майна до власності
держави в особі Фонду державного майна
України, що в свою чергу потягнуло за
собою визнання за державою Україна в
особі Фонду державного майна України
права власності на вказані будівлі та
витребування їх з чужого незаконного
володіння відповідача-1 є невірним, а
позовні вимоги прокурора у цій частині
не підлягають задоволенню з огляду на
недоведеність прокурором та позивачем
права власності держави на спірне
нерухоме майно.

Водночас, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно того, що Свідоцтво
про право власності не є
правовстановлюючим документом, а тому
не містить ознак акту органу місцевого
самоврядування та не може бути
оскаржене до суду, у зв'язку з чим
провадження у справі в частині вимог
прокурора щодо визнання недійсним
Свідоцтва про право власності слід
припинити.

З цього приводу колегія суддів вважає
за необхідне наголосити на наступному:

Згідно з пунктом 1 Роз'яснення Президії
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням
недійсними актів державних чи інших
органів» від 26.01.2000 № 02-5/35, акт
державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Відповідно до пункту 6 Додатку № 1 до
Інструкції про порядок державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, що перебувають у
власності юридичних та фізичних осіб,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України 09.06.1998 № 121
свідоцтва про право власності на
об'єкти нерухомого майна, видані
органами державної виконавчої влади чи
місцевого самоврядування, є
правовстановлювальними документами,
на підставі яких провадиться державна
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна.

З огляду на зазначене, колегія суддів
наголошує на тому, що Свідоцтво про
право власності є правовстановлюючим
документом, а тому може бути предметом
спору у господарських судах. Водночас,
колегія суддів зазначає, що оскільки
Свідоцтво про право власності на
спірне приміщення було видане
відповідачу-1 на підставі рішення
Виконавчого комітету Чернігівської
міської Ради № 173 від 20.07.2001, підстав для
скасування якого немає, Свідоцтво про
право власності на спірний об'єкт
нерухомості від 21.08.2001 також не може
бути визнано судом незаконним та
скасовано, а тому позовні вимоги
прокурора у цій частині також не
підлягають задоволенню.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
як на підставу для визнання недійсним
Договору прокурор посилається на ту
обставину, що відповідач-1 не був
власником спірного майна, а тому не мав
права його відчужувати відповідачу-2, а
тому, на думку прокурора, є всі підстави
в порядку статті 48 Цивільного кодексу
УРСР для визнання його недійсним.

Стосовно вимоги прокурора щодо
визнання недійсним Договору
купівлі-продажу 09.10.2001 колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про власність» (чинного на момент
укладення Договору) власник на свій
розсуд володіє, користується,
розпоряджається належним йому майном.
Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, що не суперечать
закону. Він може використовувати майно
для здійснення господарської та іншої,
не забороненої законом діяльності,
зокрема, передавати його безоплатно
або за плату у володіння, користування,
а також в довірчу власність іншим
особам. Держава безпосередньо не
втручається в господарську діяльність
суб'єктів права власності.

Згідно з частиною 4 статті 41
Конституції України та частини 1 статті
321 Цивільного кодексу України право
власності є непорушним та ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Враховуючи приписи вищезазначених
норм права, з огляду на доведеність
відповідачем-1 свого права власності на
спірне нерухоме майно, колегія суддів
приходить до висновку, що право
власності Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» виникло на законних
підставах, зокрема з Договору
купівлі-продажу. Таким чином, у суду
першої інстанції були відсутні
підстави для визнання недійсним
Договору купівлі-продажу від 09.10.2001 та,
як наслідок, витребування у
відповідача-2 спірних об'єктів як
безпідставно набутого майна.

Як вбачається з прохальної частини
апеляційної скарги відповідача-1,
останній також просить припинити
провадження у справі за позовними
вимогами, які не підлягають розгляду у
господарських судах України. Дана
вимога відповідача-1, як вбачається із
апеляційної скарги, мотивована тим, що
позовна вимога щодо визнання
незаконним рішення виконавчого
комітету Чернігівської міської ради №
173 від 20.07.2001 не підлягає розгляду
господарським судом, оскільки такі
спори відносяться до публічно-правових
відносин і вирішуються в порядку
адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає апеляційну
скаргу відповідача-1 у частині вимоги
щодо припинення провадження у справі
такою, що не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 17 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі
питання підвідомчості і підсудності
справ господарським судам» до
компетенції господарських судів не
відноситься розгляд справ у спорах:

а) про оскарження нормативно-правових
актів, ухвалених суб'єктом владних
повноважень, яким останній зобов'язує
суб'єкта господарювання вчинити певні
дії, утриматись від вчинення певних дій
або нести відповідальність;

б) про оскарження суб'єктом
господарювання дій (бездіяльності)
органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, іншого
суб'єкта владних повноважень, їхньої
посадової чи службової особи, що
випливають з наданих їм владних
управлінських функцій, якщо ці дії
(бездіяльність) не пов'язані з
відносинами, у сфері господарювання;

в) між суб'єктами владних повноважень з
приводу їхньої компетенції у сфері
управління;

г) з приводу укладання та виконання
адміністративних договорів;

д) за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом.

Інші справи за участю господарюючих
суб'єктів та суб'єктів владних
повноважень не мають ознак справ
адміністративної юрисдикції і повинні
розглядатися господарськими судами на
загальних підставах. До таких справ
належать усі справи у спорах про право,
що виникають з відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що
позовні вимоги щодо визнання
незаконним рішення виконавчого
комітету Чернігівської міської ради №
173 від 20.07.2001 є спором щодо права
власності держави на спірне майно, а
вказане рішення не є актом у розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України, визнання незаконним
зазначеного рішення може бути
предметом розгляду в порядку
господарського судочинства.

Водночас, з огляду на відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
прокурора, вимоги відповідачів про
застосування до спірних правовідносин
строків позовної давності колегією
суддів не розглядаються.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду вважає апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню, а апеляційну
скаргу Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області
такою, що підлягає частковому
задоволенню з огляду на відсутність
підстав для припинення провадження у
справі. Рішення суду першої інстанції у
даній справі підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області на рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 20.12.2011 у справі № 5028/12/106/2011
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» на рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 20.12.2011 у справі № 5028/12/106/2011
задовольнити повністю.

Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 20.12.2011 у
справі № 5028/12/106/2011 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Стягнути з Фонду державного майна
України (01601, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9,
) на користь Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області (14000, м. Чернігів,
вул. Шевченка, 5, ) 3 430 (три
тисячі чотириста тридцять) грн. 25 коп.
судового збору за подання до суду
апеляційної скарги.

Стягнути з Фонду державного майна
України (01601, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» (01601, м. Київ,
Печерський узвіз, 3; ) 4 960
(чотири тисячі дев'ятсот шістдесят) грн.
13 коп. судового збору за подання до суду
апеляційної скарги.

Видати накази. Видачу наказів доручити
Господарському суду Чернігівської
області відповідно до вимог
процесуального законодавства.

Матеріали справи № 5028/12/106/2011 повернути
до Господарського суду Чернігівської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко