КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р. Справа№ 911/88/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін:

від прокуратури: Безрук А.С.;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: директор Валенкевич
В.І.;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Прокуратури Київської області

на рішення господарського суду
Київської області від 28.02.2014 року

у справі №911/88/14 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Прокурора Володарського
району Київської області і інтересах
держави

до: 1) Володарської районної
державної адміністрації;

2) Селянського фермерського
господарства «Агрофірма «Вікторія»

третя особа - Управління водних
ресурсів у м. Києві та Київській
області

про визнання скасування розпорядження
та визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 28.02.2014 року у
справі №911/88/14 в позові відмовлено
повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням,
прокуратура подала до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просила скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 28.02.2014 року у справі №911/88/14
повністю та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014 року у
справі №911/88/14 апеляційну скаргу
Прокуратури Київської області
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи в судовому засіданні
12.05.2014 року за участю уповноважених
представників сторін.

28.04.2014 року до Київського апеляційного
господарського суду від відповідача 2
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив оскаржуване
рішення залишити без змін, а скаргу без
задоволення.

Прокурор у судовому засіданні 28.05.2014
року надав пояснення, якими підтримав
доводи викладені в апеляційній скарзі
та просив скаргу задовольнити.
Представник відповідача 2 у судовому
засіданні 28.05.2014 року надав пояснення,
якими заперечив проти доводів
викладених в апеляційній скарзі та
просив скаргу залишити без
задоволення.

Представники відповідача 1 та третьої
особи у судове засідання 28.05.2014 року не
з'явились, про причини неявки колегію
суддів апеляційної інстанції не
повідомили, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач 1 та третя особа
повідомлена про час та місце судового
розгляду належним чином, а отже наявні
підстави щодо можливості розгляду
справи за відсутності їх
представників.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як підтверджується матеріалами справи,
розпорядженням Володарської районної
державної адміністрації Київської
області №224 від 23.07.2002 року прийнято
рішення про вилучення із земель
державної власності земельної ділянки
площею 44,4 га, в тому числі землі водного
фонду 44,4 га, що знаходяться в межах
Матвіївської сільської ради та
передано її в оренду терміном на 50
років селянському (фермерському)
господарству агрофірмі «Вікторія» для
риборозведення.

На підставі вищезазначеного
розпорядження, 10.10.2002 року між
Володарською районною державною
адміністрацією (далі - орендодавець) та
селянським (фермерським) господарством
агрофірмою «Вікторія» (далі - орендар)
було укладено договір оренди земельної
ділянки (далі - договір), відповідно до
умов якого орендодавець надає, а
орендар приймає в строкове платне
володіння і користування земельну
ділянку, площею 44,4 га, яка знаходиться
за межами населеного пункту в селі
Матвіївка, Володарського району,
Київської області для риборозведення
(п. 1.1. договору).

17.10.2011 року Володарською районною
державною адміністрацією Київської
області розпорядженням №569 «Про
внесення змін до розпорядження голови
адміністрації №224 від 23.07.2002 року» було
внесено зміни до розпорядження №224 від
23.07.2002 року та на його підставі укладено
угоду про внесення змін до договору
оренди земельної ділянки від 10.10.2002
року.

Проте, провівши перевірку законності
надання Володарською районною
державною адміністрацією в
довгострокове користування СФГ АФ
«Вікторія» земельної ділянки водного
фонду та водного об'єкта, розташованого
в адміністративних межах Матвіїської
сільської ради, прокуратура
Володарського району вважає, що
вищезазначене розпорядження №224 від
23.07.2002 року прийняте з порушенням вимог
земельного та водного законодавства,
оскільки Володарська
райдержадміністрація не мала
повноважень щодо винесення такого
розпорядження та на укладення договору
оренди земельної ділянки водного фонду
від 10.10.2002 року та угоди від 18.10.2011 року.
Крім того, прокурор зазначає, що на
момент укладення спірного договору
оренди не було встановлено меж
переданої земельної ділянки у натурі.

Відповідно до ст. 51 Водного кодексу
України у користування на умовах
оренди, зокрема, для рибогосподарських
потреб можуть надаватися водосховища
(крім водосховищ комплексного
призначення), ставки, озера та замкнені
природні водойми.

Згідно з ст. 85 Водного кодексу України
порядок надання земель водного фонду в
користування та припинення права
користування ними встановлюється
земельним законодавством.

У тимчасове користування за
погодженням з постійними
користувачами земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення та берегових смуг водних
шляхів можуть надаватися
підприємствам, установам,
організаціям, об'єднанням громадян,
релігійним організаціям, громадянам
України, іноземним юридичним та
фізичним особам для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей, а також
для проведення науково-дослідних
робіт.

Частиною 1 ст. 58 Земельного кодексу
України передбачено, що до земель
водного фонду належать землі, зайняті
морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами.

Відповідно до ст. 59 Земельного кодексу
України землі водного фонду можуть
перебувати у державній, комунальній та
приватній власності.

Громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, а також
озера, водосховища, інші водойми,
болота та острови для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Згідно з ст. 123 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на час
прийняття оспорюваних розпоряджень та
укладення договору оренди водного
об'єкту) надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Надання у користування земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 124 Земельного Кодексу
України (в редакції, чинній на час
прийняття оспорюваних розпоряджень та
укладення договору оренди водного
об'єкту) передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Відповідно до п. 12 Розділу X «Перехідні
положення» Земельного кодексу України
до розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Отже, як вірно встановлено судом першої
інстанції, згідно з приписами чинного
земельного та водного законодавства
України, при наданні водного об'єкту в
користування на умовах оренди в
користування повинна також бути надана
відповідна земельна ділянка водного
фонду.

Як слідує із матеріалів справи, спірні
водний об'єкт та земельна ділянка
водного фонду, наданого в оренду
відповідачу 2 та прибережна захисна
смуга, розташовані в адміністративних
межах Матвіївської сільської ради
Володарського району, за межами
населеного пункту, що також
підтверджується витягом з технічної
документації із землеустрою щодо
внесення в базу даних земельних
ділянок та присвоєння кадастрових
номерів на земельні ділянки для
риборозведення відповідачу 2.

Тобто, виходячи з приписів п. 12 Розділу X
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України, при наданні в оренду
спірного водного об'єкту,
розташованого поза межами населеного
пункту, має укладатись один договір
оренди - земельної ділянки водного
фонду з відповідним органом виконавчої
влади.

Крім того, відповідно до п. 5 Порядку
користування землями водного фонду,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.05.1995 року №502,
право тимчасового користування
земельними ділянками на землях водного
фонду оформляється договором, який
укладається між відповідною Радою і
юридичною або фізичною особою.

Відтак, враховуючи зазначене, судом
першої інстанції вірно встановлено, що
Володарська районна державна
адміністрація Київської області є
належним орендодавцем вказаної вище
земельної ділянки та водного об'єкту.

Таким чином, з наведеного слідує, що
Володарська районна державна
адміністрація Київської області
уповноважена була укладати з
відповідачем 2 договір оренди
земельної ділянки, яким передала у
користування останньому спірні
земельну ділянку та водний об'єкт.

Тобто, наведеним спростовуються доводи
скаржника з приводу неналежного
орендодавця (Володарська районна
державна адміністрація) оспорюваної
земельної ділянки.

Щодо твердження прокурора щодо
відсутності у відповідача 2 проекту
відведення земельної ділянки та
виділення меж в натурі, як на підставу
скасування оскаржуваного рішення,
колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує із умов договору, а саме п. 1.1.,
земельна ділянка виділена в натурі (на
місцевості) у встановленому законом
порядку.

Також, на земельні ділянки, що передані
на умовах оренди для риборозведення,
сформовано кадастрові номери, що
підтверджується довідками відділу
Держкомзему у Володарському районі
Київської області №2521 та №2522 від 01.06.2001
року.

Відповідно до Порядку користування
землями водного фонду, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.05.1995 року №502, право користування
земельною ділянкою на землях водного
фонду виникає після встановлення меж
цієї ділянки в натурі (на місцевості) і
одержання відповідного документа, що
посвідчує це право. Право тимчасового
користування земельними ділянками на
землях водного фонду оформляється
договором.

У відповідності до наведеного, між
сторонами укладено відповідний
договір на підставі попереднього
погодження місця розташування
земельної ділянки площею 44,4 га, в тому
числі під водою 44,4 га, що знаходиться в
адміністративних межах Матвіївської
сільської ради Володарського району.

Зокрема, в матеріалах справи містяться
висновок Матвіївської сільської ради
про погодження місця розташування
спірної земельної ділянки, висновок
районного відділу містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства про погодження місця
розташування земельної ділянки, що
намічається до вилучення в
довгострокове користування на умовах
оренди строком на 50 років СФГ
«Агрофірма «Вікторія» №85 від 08.07.2002
року, висновок Білоцерківської
екологічної регіональної інспекції
Державного управління екології та
природних ресурсів в Київській області
про погодження місця розташування
земельної ділянки, висновок
Володарської районної
санітарно-епідемічної станції про
надання дозволу на підготовку
матеріалів погодження місця
розташування об'єкта від 16.07.2002 року №371
та висновок про попереднє погодження
щодо надання в оренду водного об'єкта
та земель водного фонду на території
Матвіївської сільської ради
відповідачу 2 для риборозведення.

Також, Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Київській області надано відповідачу 2
дозвіл на спеціальне водокористування.

Отже, з наведеного вбачається, що
відповідачем 2 дотримано вимоги
законодавства щодо належного
оформлення користування спірною
земельною ділянкою.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203
цього кодексу. Зміст правочину, у тому
числі договору, не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства (ч.
1 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спори про визнання договорів
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність в момент
укладення договору тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання
договорів недійсними і настання
відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту договору вимогам
закону; додержання встановленої форми
договору; правоздатність сторін за
договором; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Отже, враховуючи вищевикладене, судом
першої інстанції вірно встановлено, що
прокуратурою не доведено суду
наявності підстав, з якими закон
пов'язує недійсність правочину, на
момент укладення відповідачами 1 та 2
договору оренди земельної ділянки від
10.10.2002 року та додаткової угоди від
18.10.2011 року про внесення змін до
вказаного договору.

При цьому, місцевим господарським
судом вірно зазначено, що
розпорядження Володарської районної
державної адміністрації Київської
області №224 від 23.07.2002 року та №569 від
17.10.2011 року про надання в оренду СФГ АФ
«Вікторія» земельної ділянки прийняті
у встановленому законодавством
порядку, відтак є чинними, в зв'язку з
чим відсутні підстави для визнання
недійсним спірного договору оренди
земельної та додаткової угоди до нього,
укладених у зв'язку з прийняттям цих
розпоряджень.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду Київської області
від 28.02.2014 року у справі №911/88/14
відповідає обставинам справи, є
законним та обгрунтованим, а тому не
підлягає скасуванню. У зв'язку з цим
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокуратури
Київської області на рішення
господарського суду Київської області
від 28.02.2014 року у справі №911/88/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 28.02.2014 року у
справі №911/88/14 залишити без змін.

3. Справу №911/88/14 повернути до
господарського суду Київської області.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич