КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2014 р. Справа№ 911/5/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Кондес Л.О.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник,
дов. б/н від 14.04.2014;

від відповідачів: 1. не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

2. Бріль О.О. - представник, дов. № 24 від
24.04.2014;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства "Агрон"

на рішення Господарського суду
Київської області від 25.02.2014

у справі № 911/5/14 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп",

Приватного підприємства "Агрон"

про стягнення 29 711,10 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 розгляд
апеляційної скарги у справі № 911/5/14
відкладено на 16.06.2014.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 25.02.2014 у справі №
911/5/14 позов задоволено частково,
підлягає стягненню солідарно з першого
та другого відповідача 4 200,00 грн.
інфляційних втрат, 282,74 грн. витрат з
оплати послуг адвоката, 243,21 грн.
судового збору та з другого
відповідача - 15 205,48 грн. 30 % річних, 10 304,10
грн. пені, 1 717,26 грн. витрат з оплати
послуг адвоката, 1 477,20 грн. судового
збору; в іншій частині позову
відмовлено.

Рішення мотивовано застосуванням
норми ч.2 ст.35 ГПК України, наявністю у
справі доказів про здійснення
розрахунку за отриманий товар лише
29.06.2010, тими обставинами, що лист вих. №
30-2/06 від 30.06.2010 не є зміною умов договору
№ ЗУФ-27/04/09; право вимоги первісного
кредитора до другого відповідача було
передано позивачеві 04.03.2013; станом на
момент прийняття рішення
відповідачами заборгованість по
сплаті інфляційних втрат сплачена не
була; наданий позивачем розрахунок
інфляційних втрат, пені є арифметично
вірним; витрати позивача на оплату
послуг адвоката підлягають стягненню з
відповідачів пропорційно розміру
задоволених вимог.

В апеляційній скарзі другий відповідач
просить рішення Господарського суду
Київської області від 25.02.2014 у справі №
911/5/14 скасувати повністю з підстав
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права
і прийняти нове рішення, яким відмовити
у позовних вимогах повністю.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник стверджує про те, що суд
першої інстанції врахував лише ті
обставини, які були представлені
позивачем та посилався виключно на
копії документів позивача, що судом не
враховано платіжне доручення № 163 від
30.06.2010, лист ТОВ "Тридента Агро" № 30-2/06
від 30.06.2010, за яким було визнано повне
погашення заборгованості скаржником
та відмову від будь-яких майнових
претензій за договором № ЗУФ-27/04/09 від
10.04.2009.

Скаржник вказує на те, що суд не залучив
до участі у справі ТОВ "Тридента Агро".

Як вважає скаржник, суд залишив поза
увагою такі важливі докази
відповідача, як письмову заяву ТОВ
"Тридента Агро" від 30.06.2010 № 30-1/06 про
повернення без виконання наказу
Господарського суду Тернопільської
області у справі № 17/2-44 від 23.03.2010,
постанову державної виконавчої служби
від 17.07.2010, повідомлення скаржника ТОВ
"Тридента Агро" про неможливість
своєчасного виконання грошових
зобов'язань через форс-мажорні
обставини.

Оскільки отримані другим відповідачем
документи, надіслані ОСОБА_1 04.12.2013 не
відповідають дійсності та не мають
юридичної сили, скаржник сумнівається
щодо існування оригіналів цих
документів.

Позивач у запереченні на апеляційну
скаргу посилається, зокрема, на те, що
повернення виконавчого документа на
вимогу стягувача не підтверджує факт
отримання стягувачем коштів згідно із
виконавчим документом; лист вих. № 30-2/06
від 30.06.2010 має лише волевиявлення та
згоду однієї із сторін договору
купівлі-продажу, що є порушенням
законодавства, по суті цей лист
підтверджує лише те, що ТОВ "Тридента
Агро" не має претензій щодо вимог, які
виникли із договору № ЗУФ-27/04/09, які
підтверджені та обмежені рішенням
Господарського суду Тернопільської
області у справі № 17/2-44.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представників позивача та
другого відповідача, враховуючи доводи
письмового заперечення на апеляційну
скаргу, колегія суддів встановила
наступне.

Позивачем до суду першої інстанції
подано позов про стягнення з
відповідачів солідарно 7 527,17 грн.
інфляційних втрат, 4 000,00 грн.
адвокатських витрат, витрат, пов'язаних
із сплатою судового збору; з другого
відповідача - 2 100,00 грн. інфляційних
втрат, 17 063,68 грн. пені, 26 385,86 грн. 30%
річних, витрат, пов'язаних із сплатою
судового збору.

12.02.2014 у порядку ст.22 ГПК України
позивачем до суду першої інстанції
подано заяву про зменшення позовних
вимог, у якій позивач просив стягнути з
відповідачів солідарно на користь
позивача 4 200,00 грн. інфляційних втрат, 4
000,00 грн. витрат на адвокатські послуги,
витрат, пов'язаних із сплатою судового
збору; з другого відповідача - 10 304,10 грн.
пені, 15 207,00 грн.30 % річних, витрат,
пов'язаних із сплатою судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи,
10.04.2009 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тридента Агро" та
другим відповідачем укладено договір
№ ЗУФ-27/04/09 купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу,
відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого цей
договір визначає умови купівлі-продажу
насіння на умовах відстрочення
платежу; предметом договору є товар,
який належить Товариству о обмеженою
відповідальністю "Тридента Агро", за
договором продавцю, на момент
укладення договору або буде набутий
продавцем у майбутньому.

Згідно із п.п.3.2. 5.3 договору № ЗУФ-27/04/09
товар вважається переданим другому
відповідачу, за договором покупцю, з
моменту підписання видаткових
накладних; оплата товару проводиться
наступним чином: 100% від вартості товару
оплачується покупцем в строк до 31.10.2009
без виставлення рахунку-фактури.

Сторонами також укладено додатки №№ 1,
2 до договору № ЗУФ-27/04/09 від 10.04.2009 та
від 14.04.2009, у яких погоджено
найменування товару, кількість, умови
щодо вартості товару та поставки
товару.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 02.03.2010 у
справі № 17/2-44, прийнятим за
результатами розгляду позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тридента Агро" до
другого відповідача, з підстав
неналежного виконання зобов'язань за
договором № ЗУФ-27/04/09, позов задоволено
частково, стягнуто з другого
відповідача 136 857,60 грн. основного
боргу, 8 482,64 грн. курсової різниці, 4 073,85
грн. пені, 5 961,74 грн. 30 % річних, 1 505,43 грн.
інфляційних втрат, 27 371,52 грн. штрафу, 2
072,98 грн. в повернення сплачених судових
витрат на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Тридента
Агро"; в решті позову відмовлено.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Другим відповідачем за платіжним
дорученням № 161 від 29.06.2010 перераховано
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Тридента Агро" 100 000,00
грн. у рахунок погашення
заборгованості за насіння цукрового
буряку згідно із договором № ЗУФ-27/04/09.

12.01.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тридента Агро" та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
укладено угоду № 14-ТА про відступлення
права вимоги в порядку ст.ст.512 - 519 ЦК
України, згідно з п.п.1.1, 1.2 якої
Товариство з обмеженою
відповідальністю, за угодою первісний
кредитор, відступає Фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1, за угодою новому
кредитору, право вимоги виконання
другим відповідачем, за угодою
боржником, зобов'язання, набутого
первісним кредитором на підставі
договору № ЗУФ-27/04/09, а новий кредитор
компенсує вартість переданого
зобов'язання відповідно до умов даної
угоди; за цією угодою новий кредитор
одержує право замість первісного
кредитора вимагати від боржника сплати
грошової суми в розмірі, визначеному в
п.2.1 цієї угоди.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тридента Агро" 29.03.2013
надіслано другому відповідачу
повідомлення про заміну кредитора у
зобов'язанні, шляхом укладення угоди
від 12.01.2011 № 14-ТА, про що свідчать копії
описів вкладення у цінний лист та
фіскальних чеків за №№ 7747, 7748.

04.03.2013 між Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 та позивачем укладено угоду №
17/03-13 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України),
згідно з п.п.1.1, 1.2, 2.1 якої Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, за угодою
первісний кредитор, відступає
позивачу, за угодою новому кредитору,
право вимоги виконання другим
відповідачем, за угодою боржником,
зобов'язання щодо сплати розміру пені,
30 % річних та інфляційних втрат, набутих
первісним кредитором на підставі
договору № ЗУФ-27/04/09 купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 10 квітня 2009 року та згідно з угодою
№ 14-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні від 12 січня 2011 року, у
зв'язку з неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням боржником
грошового зобов'язання згідно з
договором № ЗУФ-27/04/09; за цією угодою
новий кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі пені, 30 % річних та
інфляційних втрат за період існування
прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання згідно з
договором № ЗУФ-27/04/09; вартість
зобов'язання, що відступається за даною
угодою, становить 42 441,63 грн.

22.11.2013 Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 надіслано другому відповідачу
повідомлення про заміну кредитора у
зобов'язанні, шляхом укладення угоди №
17/03-13 від 04.03.2013, про що надано до
матеріалів справи копії описів
вкладення у цінний лист та фіскальних
чеків за №№ 3806, 3807.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Основний борг та нараховані на
основний борг пеня, річні, інфляційні
втрати є пов'язаними між собою і
одночасно подільними одна від одної
вимогами, тому норми матеріального
права не позбавляють кредитора права
заявляти вимоги про стягнення з
боржника пені, річних та інфляційних
втрат, у зв'язку з простроченням
виконання основного грошового
зобов'язання, окремо від вимоги про
стягнення основної суми
заборгованості. Наведена правова
позиція відповідає судовій практиці,
про що свідчать, зокрема, постанови
Вищого господарського суду України від
14.08.2012 у справі № 8/079-11/14, від 06.08.2013 у
справі № 5/097-12.

11.03.2013 між позивачем та першим
відповідачем укладено договір поруки
№ 11-03-2013-52, згідно із п.п. 1.1 - 3.1 якого
відповідно до цього договору перший
відповідач, за договором поручитель,
поручається перед позивачем, за
договором кредитором, за виконання
обов'язку другим відповідачем, за
договором боржником, щодо виконання
грошового зобов'язання по сплаті
інфляційних втрат, у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання, згідно з договором
купівлі-продажу та угоди,
передбаченими ст.2 цього договору; у
разі порушення боржником обов'язку за
основним договором боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники; під
основним договором в цьому договорі
розуміють угоду № 17/03-13 від 04.03.2013;
відповідальність поручителя перед
кредитором обмежується сплатою
розміру інфляційних витрат у сумі 7 527,17
грн.

Листом від 15.03.2013 № 15-52/03 позивачем
пред'явлено першому відповідачу вимогу
про виконання в триденний термін із
моменту отримання даної вимоги взятого
на себе зобов'язання відповідно до
договору поруки № 11-03-2013, у зв'язку з
невиконанням другим відповідачем
зобов'язань за угодою № 17/03-13, на яку
першим відповідачем листом від 18.03.2013 №
52 повідомлено, що перший відповідач
гарантує виконання зобов'язань за
договором поруки № 11-03-2013-52 в строк до
31.08.2013.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку;
поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
кредитором; порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Як вбачається із заяви позивача від
12.02.2014 про зменшення позовних вимог у
справі № 911/5/14, ним нараховано із
простроченої суми основного боргу в
розмірі 100 000,00 грн.: 10 304,10 грн. пені та 15
207,00 грн. 30% річних за період з 26.12.2009 по
28.06.2010 і 4 200,00 грн. інфляційних втрат за
період: грудень 2009р. - червень 2010р.

Вищезазначеним рішенням
Господарського суду Тернопільської
області від 02.03.2010 у справі № 17/2-44
встановлено, що станом на 25.12.2009
прострочена заборгованість другого
відповідача перед Товариством з
обмеженою відповідальністю "Тридента
Агро" за договором купівлі-продажу №
ЗУФ-27/04/09 від 10.04.09 становила 136 857,60 грн.

Зазначений факт не потребує
доказування відповідно до ст.35 ГПК
України.

В ч.ч.1, 2 ст.193 ГК України встановлено, що
до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом; порушення
зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

В п.8.2 та в п.8.3 договору № ЗУФ-27/04/09
сторонами за договором передбачено, що
за прострочення виконання зобов'язання
покупець зобов'язаний сплатити на
користь продавця пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості неоплаченого товару за кожен
день прострочення; сторони, відповідно
до ст.259 ЦК України, домовились про те,
що строк позовної давності щодо
стягнення штрафних санкцій становить
п'ять років з моменту підписання даного
договору; крім цього, сторони
відповідно до п.6 ст.232 ГК України
домовились про те, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язань за даним
договором, здійснюється протягом п'яти
років.

Відповідно до п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вбачається із п.8.6 договору №
ЗУФ-27/04/09 сторони дійшли згоди, що
згідно із п.2 ст.625 ЦК України покупець у
випадку прострочення оплати товару за
користування коштами продавця сплачує
на користь останнього 30 % річних.

Перевіривши, апеляційна інстанція
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо розмірів пені, річних та
інфляційних втрат і вважає їх
правильними.

Статтею 44 ГПК України до складу судових
витрат віднесено також і витрати на
оплату послуг адвоката.

Як вбачається із матеріалів справи,
25.03.2013 між позивачем та адвокатом
ОСОБА_1 укладено договір № 25-1/03 про
надання адвокатських послуг (правової
допомоги), згідно з п.1.1 якого адвокат
ОСОБА_1, за договором виконавець,
зобов'язався надавати позивачу, за
договором замовнику, правову допомогу
щодо аналізу правовідносин між
позивачем та першим і другим
відповідачем, які виникли на підставі
договору № ЗУФ-27/04/09, угоди № 17/03-13,
договору поруки № 11-03-2013-52, надання
консультацій щодо застосування
заходів відповідальності, практичного
застосування законодавства,
підготовка та написання відповідної
позовної заяви, представництво
інтересів у суді, здійснення інших
процесуальних заходів.

До матеріалів справи надано акт
прийому-передачі документів від 25.03.2013,
складений позивачем та адвокатом, акт
здачі-прийняття виконання робіт щодо
надання адвокатських послуг (правової
допомоги) від 27.11.2013 відповідно до
договору № 25-1/03, згідно із п.2 якого
загальна вартість вказаних послуг
склала 4 000,00 грн. За платіжним
дорученням № 211 від 29.03.2013 позивачем
сплачено адвокату за послуги згідно із
договором № 25-1/03 суму 4 000,00 грн.

Також до матеріалів справи надано
копію свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю, видане ОСОБА_1
від 29.10.2009 НОМЕР_1.

Відповідно до ст.49 ГПК України суми, які
підлягають сплаті, у тому числі за
послуги адвоката, покладаються при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Перевіривши, апеляційна інстанція
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що із врахуванням сум,
заявлених до стягнення відповідно до
заяви про зменшення позовних вимог,
сума витрат на послуги адвоката у
розмірі 2 000,00 грн. є співрозмірною із
ціною позову.

Доводи апеляційної скарги не є такими,
що відповідають нормам законодавства
та матеріалам справи, враховуючи
викладене та наступні обставини
справи.

Як вбачається із витягу із особового
рахунку, за платіжним дорученням № 163
від 30.06.2010 відповідачем перераховано
позивачу 30 000,00 грн., як зазначено у
цьому платіжному документі,
заборгованості по оплаті за насіння
цукрових буряків згідно із рішенням
господарського суду від 02.03.2010.

Однак, у справі № 911/5/14 позивачем
пред'явлені позовні вимоги про
стягнення пені, 30 % річних, інфляційних
втрат за період прострочення, що мав
місце після періоду нарахувань за
прострочення зобов'язання, що складав
предмет позову у справі № 17/2-44, у якій
прийнято рішення Господарським судом
Тернопільської області від 02.03.2010, тому
здійснення перерахування другим
відповідачем грошових коштів на
виконання зазначеного рішення від
02.03.2010 не вплинуло на розмір сум пені,
річних та інфляційних нарахувань у
справі № 911/5/14.

Твердження Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тридента Агро" у
листі від 30.06.2010 № 30-2/02, адресованому
другому відповідачу, про відсутність
майнових претензій згідно з договором
№ ЗУФ-27/04/09 купівлі-продажу на умовах
відстрочення платежу від 10.04.2009, не
створює юридичних наслідків, які б
потягнули за собою звільнення другого
відповідача від відповідальності у
порядку, встановленому нормами чинного
законодавства та відповідно до умов
договору № ЗУФ-27/04/09. Вищезгадані угоди
про заміну кредитора у зобов'язанні №
14-ТА від 12.01.2011 та № 17/03-13 від 04.03.2013 є
чинними та у встановленому законом
порядку не визнані недійсними.

Із матеріалів справи не вбачається та
скаржником не надано доказів наявності
підстав, встановлених нормами
процесуального права, для залучення до
участі у справі № 911/5/14 Товариства з
обмеженою відповідальністю "Тридента
Агро".

Заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тридента Агро" від
30.06.2010 за № 30-1/06 про повернення
виконавчого документа стягувача не
звільняє другого відповідача від
відповідальності за прострочення
виконання договірного зобов'язання.

Щодо наявності форс-мажорних обставин,
то у п.7.1 договору № ЗУФ-27/04/09 сторонами
погоджено умову про те, що факт
настання форс-мажорних обставин
підтверджується Торгово-промисловою
палатою України.

Також в ст.218 ГК України та в ст.617 ЦК
України передбачено випадки
звільнення від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання у разі якщо це виявилося
неможливим внаслідок дії непереборної
сили, проте зазначеними нормами
обов'язок доведення наявності дії
непереборної сили покладено на особу,
яка порушила зобов'язання.

В матеріалах справи № 911/5/14 відсутній
документ Торгово-промислової палати
України про форс-мажорні обставини,
також немає доказів і дії непереборної
сили, та доказів причинно-наслідкового
зв'язку із виконанням зобов'язання.

Згідно із ст.36 ГПК України письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії.

Скаржником не обґрунтовано твердження
про те, що надіслані Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 другому
відповідачу документи не відповідають
дійсності та не мають юридичної сили.

Крім того, навіть у разі письмового
неповідомлення боржника про заміну
кредитора у зобов'язанні, боржник,
згідно із ч.2 ст.518 ЦК України, має право
висунути проти вимоги нового кредитора
заперечення, які він мав проти
первісного кредитора на момент
пред'явлення йому вимоги новим
кредитором або, якщо боржник виконав
свій обов'язок до пред'явлення йому
вимоги новим кредитором, - на момент
його виконання.

Докази виконання другим відповідачем
вимоги позивача у матеріалах справи
відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає наявності підстав,
встановлених нормами законодавства та
відповідно до матеріалів справи, для
задоволення апеляційної скарги та
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду
Київської області від 25.02.2014 у справі №
911/5/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу Приватного підприємства "Агрон"
без задоволення.

2. Справу № 911/5/14 повернути до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Л.О. Кондес

В.І. Рябуха