ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Справа № 916/1337/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючогоПолянського
А.Г.,суддівКравчука Г.А., Мачульського
Г.М. (доповідач),розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Судноплавна
компанія Укррічфлот"на
постановуКиївського апеляційного
господарського судувід18.02.2014р.у
справі№916/1337/13Господарського
судуміста Києваза позовомПриватного
акціонерного товариства "Українське
дунайське пароплавство"доПублічного
акціонерного товариства "Судноплавна
компанія Укррічфлот"простягнення
сумиза участю

- позивача:Корнілевський Є.І.
(довіреність від 18.11.13р.)-
відповідача:Гордієнко Л.М. (довіреність
від 23.12.13р.), -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись в суд з даним позовом,
Приватне акціонерне товариство
"Українське дунайське пароплавство"
(далі - позивач) просило стягнути з
Публічного акціонерного товариства
"Судноплавна компанія Укррічфлот" (далі
- відповідач) 22769,86 грн. надмірно
сплачених коштів, 3372,09 грн. суму
інфляційного збільшення боргу та 2399,56
грн. - три відсотки річних. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що позивач
помилково перерахував відповідачу
суму, більшу, ніж необхідно, та просив
її повернути, що відповідач не зробив, у
зв'язку з чим позивачем подано позов та
розраховано суму трьох відсотків
річних та інфляційні втрати з 01.07.2010р.,
коли, на думку позивача, відповідач
повинен був повернути надмірно
сплачені кошти.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.11.2013р. (суддя Ломака В.С.) в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р.
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя - Тищенко А.І., судді Михальська
Ю.Б., Отрюх Б.В.) це рішення суду першої
інстанції скасовано, прийнято нове
рішення, яким позов задоволено
повністю.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову апеляційного суду
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

У відзиві позивач просить залишити
касаційну скаргу без задоволення,
вказуючи, що господарським судом
апеляційної інстанції повно
встановлено обставини справи та
правильно застосовано норми права.

Переглянувши у касаційному порядку
оскаржені судові рішення, колегія
суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за умовами договору на
виконання послуг з докового ремонту
від 11.11.2008р. відповідачем за
замовленням позивача були надані
останньому послуги з виконання робіт
по доковому ремонту т/х "Звездный", т/х
"Ніна Сосніна" та т/х "Портовий-22" на
загальну суму 529.071, 60 грн., однак
виконані роботи не були оплачені
позивачем повністю у результаті чого
виникла заборгованість у зв'язку з чим
відповідач і звернувся до
Господарського суду Одеської області з
позовом про стягнення з позивача 394.942,34
грн. боргу.

Під час розгляду вказаного позову
ухвалою Господарського суду Одеської
області від 17.05.2010 р. у справі №28/41-10-985
між сторонами було затверджено мирову
угоду, відповідно до якої відповідач
зменшив розмір позовних вимог на суму
24.724,41 грн., встановивши їх на рівні
370.217,93 грн., а позивач визнав позовні
вимоги в сумі 370.217,93 грн. у повному
обсязі.

Судами також встановлено, що під час
виконання умов мирової угоди позивачем
було сплачено відповідачу 401.154,50 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову
місцевий господарський суд своє
рішення мотивував тим, що спірні кошти
були сплачені позивачем відповідачу на
виконання зобов'язання, що виникло з
укладеного між сторонами договору, а
також тим, що укладення та затвердження
судом в іншій справі мирової угоди щодо
частини заборгованості, з відмовою від
позовних вимог в іншій частині, не є
новацією, та не припинило зобов'язань,
що виникли між сторонами на підставі
укладеного між ними договору.

Скасовуючи це рішення та задовольняючи
позов суд апеляційної інстанції свою
постанову мотивував тим, що спірні
кошти були переплачені за мировою
угодою, тому були отримані
відповідачем без достатньої правової
підстави, а відтак підлягають
поверненню.

Крім того, задовольняючи позов цей суд
виходив з того, що відповідач
неналежним чином виконав свої
зобов'язання за договором, роботи
виконав з недоліками, що призвело до
того, що після запуску лівого головного
двигуна і середнього головного двигуна
на передній хід т/х "Ніна Сосніна" почав
рухатись на задній хід та ледве не
зачепив пасажирський теплохід "Волга",
що могло призвести до негативних
наслідків та значних збитків зі
сторони пароплавства. Після з'ясування
причини даного інциденту було
встановлено, що головний двигун т/х
"Ніна Сосніна" працює нормально, проте
під час виконання робіт здійснено
невірну установку гвинтів на вали
лівого та середнього двигуна, що
призвело до заміни напрямку руху судна
при нормальній роботі головних
двигунів, що в свою чергу могло
призвести до аварійної ситуації та
унеможливлює подальшу експлуатацію
судна.

Також цим судом зазначено що
представника відповідача було
проінформовано про ситуацію з т/х "Ніна
Сосніна". Згідно розпорядження по ВАТ
"УДП" від 01.03.2010р. №РФ/Т-226 була
призначення комісія для перевірки
причини стану гвинторульного
комплексу цього теплоходу.

Актом перевірки від 03.03.2010р. була
встановлена невірна установка гвинтів
на теплоході. У зв'язку з наведеним
позивач був змушений звернутися до
іншого суднобудівельного підприємства
(ВАТ "Дунайсудоремонт") та уклав з ним
договір про заміну гвинтів, а також
повторно сплатив послуги Регістра
судноплавства України.

Загальна сума витрат, понесених
позивачем на виправлення недоліків
ремонту т/х склала 49.448,83 грн.

У зв'язку із наведеним судом
апеляційної інстанції встановлено, що
зазначені обставини були підставою для
зменшення суми боргу та укладення
мирової угоди від 17.05.2010р. зі зменшеною
сумою боргу.

Між тим, з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна виходячи з наступного.

Приймаючи рішення місцевий
господарський суд виходив з того, що
доводи позивача про те, що відповідачем
було надано неякісні послуги по
ремонту т/х "Ніна Сосніна", не доведені
належним чином.

Суд апеляційної інстанції цих
висновків суду першої інстанції не
спростував, посилаючись на доведеність
вказаних обставин у своїй постанові не
навів за результатами дослідження яких
доказів дійшов свого висновку про те,
що відповідачем було надано неякісні
послуги по ремонту т/х "Ніна Сосніна", а
також про те, що саме ці обставини
слугували підставою для зменшення суми
боргу за мировою угодою.

Відповідно ж до приписів статті 84 ч.1 п.3,
статті 105 ч.2 п.7 Господарського
процесуального кодексу України судові
рішення є законними і обґрунтованими
тоді, коли всі обставини справи, що
входять до предмету доказування в
справі та мають значення для її
розгляду, відображені, в судових
рішеннях, а висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Таким чином постанова суду апеляційної
інстанції прийнята з порушенням
наведених норм права.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Частиною другою цієї норми визначено,
що зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 цієї норми одними з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

За положеннями, визначеними у статті 599
вказаного кодексу зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до приписів статті 604 цього
кодексу зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін при цьому
предметом домовленості може бути
будь-яка діяльність сторін, зокрема
передача відступного, прощення боргу
тощо.

Разом з тим, за приписами п.7 ч.1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо, зокрема,
сторони уклали мирову угоду і вона
затверджена господарським судом.

Згідно частини другої цієї статті у
випадках припинення провадження у
справі повторне звернення до
господарського суду зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав не допускається.

З приписів наведеної статті
вбачається, що затвердження ухвалою
господарського суду мирової угоди є
процесуальною дією, яка не припиняє
зобов'язань, які виникають у розумінні
статті 509 Цивільного кодексу України,
та можуть продовжувати існувати і
після затвердження судом мирової
угоди, однак у такому випадку повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

За вказаних обставин укладену мирову
угоду не можна розглядати як договір у
цивільно-правовому розумінні, оскільки
порядок її укладання та затвердження
регламентовано відповідними
положеннями Господарського
процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20.01.2009р. зі справи Господарського суду
міста Києва №24/489.

Отже висновки місцевого
господарського суду про те, що мирову
угоду не можна розглядати як договір у
цивільно-правовому розумінні і вона не
породжує цивільно-правових
зобов'язань, є правильними, та не
спростовані судом апеляційної
інстанції.

За приписами статті 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала (ч.1).
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події (ч.2).

Отже, оскільки мирову угоду не можна
розглядати як договір у
цивільно-правовому розумінні, а спірні
правовідносини сторін регулюються
нормами зобов'язального права, які
застосовуються до окремих видів угод, а
не статтею 1212 ЦК України, на яку
посилався позивач як на підставу
позовних вимог, тому у даному спорі
стосовно набуття коштів і збереження
без достатніх правових підстав
договірний характер правовідносин
виключає можливість застосування до
них судом положень частини першої
статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
02.10.2013р. у справі Дніпровського
районного суду міста Києва, яка
відповідно до приписів статті 11128
Господарського процесуального кодексу
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень та всіх
судів України, а суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Таким чином висновки місцевого
господарського суду про те, що
затвердження судом мирової угоди на
вищезазначених умовах не змінює
цивільно-правових зобов'язань щодо
оплати виконаної роботи, що виникли на
підставі наведеного вище договору,
ґрунтуються на встановлених судами
обставинах справи та наведених нормах
матеріального права.

Відтак цей суд дійшов до правильного
висновку, що з наведених підстав позов
задоволенню не підлягає, а тому
постанова суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.6, ст.11110 ч.1,
11111 Господарського процесуального
кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Судноплавна
компанія Укррічфлот" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р.
скасувати, а рішення Господарського
суду міста Києва від 18.11.2013р. у справі
№916/1337/13, залишити в силі.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Українське дунайське
пароплавство" на користь Публічного
акціонерного товариства "Судноплавна
компанія Укррічфлот" 913 (дев'ятсот
тринадцять) грн. 50 коп. витрат на сплату
судового збору за подання касаційної
скарги.

Головуючий суддя
А.Г. Полянський

Судді
Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський