ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.Справа № 922/1839/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Бояр
В.В.

розглянувши справу

за позовом Державного публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Украгролізинг", м.
Київ до Державного підприємства
"Дослідне господарство "Гонтарівка"
Інституту тваринництва Національної
академії аграрних наук України", с.
Гонтарівка про стягнення 11 580,80 грн. за
участю представників :

позивача - Круглов П.Г., довіреність №
14/20-53-14 від 08.01.2014 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач вернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача про стягнення 11 580,80 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
договором фінансового лізингу № 20-11-161
стс-фл/560 від 20 жовтня 2011 року, з
урахуванням чого просить суд стягнути
з відповідача заборгованість в розмірі
11037,39 грн., пеню в розмірі 345,25 грн.,
індекс інфляції в розмірі 242,82 грн. та 3 %
річних в розмірі 55,34 грн. Також до
стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 15 травня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/1839/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 03 червня 2014 року об 11:40.

02 червня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшли пояснення (вх. № 18172) з
додатковими документами, які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився та зазначив про сплату
відповідачем суми боргу в розмірі 11037,39
грн., у зв'язку з чим, просить суд в
частині стягнення боргу в розмірі 11037,39
грн. провадження у справі припинити та
стягнути з відповідача пеню в розмірі
345,25 грн., індекс інфляції в розмірі 242,82
грн., 3 % річних в розмірі 55,34 грн. та
понесені судові витрати.

Відповідач в призначене судове
засідання не з'явився, правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, про причини неявки суду не
повідомив, відзив на позов та
витребувані судом документи до
матеріалів справи не надав, про розгляд
справи повідомлений своєчасно та
належним чином, про що свідчить наявне
в матеріалах справи поштове
повідомлення з датою (23.05.2014 року) та
відміткою про вручення відповідачу
ухвали господарського суду
Харківської області про порушення
провадження у справі № 922/1839/14 від
15.05.2014 року.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та надання
доказів покладений на сторони, тому
суд, відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України, розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані
докази, вислухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

20 жовтня 2011 року між позивачем
(Лізингодавець) та відповідачем
(Лізингоодержувач) було укладено
Договір фінансового лізингу № 20-11-161
стс-фл/560 (далі-Договір), відповідно до
умов якого, позивач (Лізингодавець)
зобов'язався передати відповідачу
(Лізингоодержувачу) у користування на
визначений Договором строк Предмет
лізингу, який набувається ним у
власність у постачальника, самостійно
обраного Лізингоодержувачем, та
визначений у додатку до Договору
"Найменування, кількість, ціна і
вартість Предмета лізингу", що є
специфікацією Предмета лізингу, а
відповідач (Лізингоодержувач)
зобов'язався сплачувати за це
лізингові платежі на умовах цього
Договору (п. 1.1 Договору).

При укладенні спірного Договору від
20.10.11р., між сторонами було підписано
додаток № 1 до договору, в якому сторони
визначили, що предметом зазначеного
договору є зернокидач самопересувний
ЗМ-90М, вартість якого складає 145628,00 грн.
з ПДВ (арк. справи 21).

Крім того, на виконання пункту 4.2
Договору, сторонами було підписано
додаток № 2 до договору фінансового
лізингу № 20-11-161 стс-фл/560 від 20.10.11р.,
яким сторони погодили графік сплати
лізингових платежів (арк. справи 22).

Відповідно до пункту 2.2 вищенаведеного
Договору, строк лізингу відраховується
з дати підписання акту
приймання-передачі між сторонами.

Згідно пункту 4.1 Договору від 20.10.11р., за
користування предметом лізингу
відповідач сплачує лізингодавцю
(позивачу) чергові лізингові платежі,
що включають, зокрема:

- відшкодування вартості предмета
лізингу рівними частками за весь
термін лізингу від суми
невідшкодованої попереднім платежем
вартості предмета лізингу;

- комісію за супроводження договору в
розмірі, визначеному пунктом 4.1 цього
Договору.

Черговість сплати лізингових платежів
в частині відшкодування вартості
предмета лізингу та сплати комісії за
супроводження договору кратна трьом
місяцям. Термін сплати кожного
лізингового платежу встановлюється
числом дати підписання акту. Перший
лізинговий платіж сплачується через
три місяці з дати підписання акту,
подальші платежі - через кожні три
місяці.

Як вбачається з наявного в матеріалах
господарської справи Акту приймання -
передачі сільськогосподарської
техніки № 4 від15.11.2011 року та з Додатку
№ 1 до спірного Договору, на виконання
умов вищенаведеного Договору від 20.10.2011
року, позивач передав відповідачу
майно (предмет лізингу) - зернокидач
самопересувний ЗМ-90М, (кількість - 2)
вартістю 145628,00 грн. (з врахуванням ПДВ)
строком на 3 (три) роки (арк. справи 21, 23).

Відповідно до пункту 3.4.3 спірного
Договору від 20.10.2011 року відповідач
зобов'язався своєчасно та в повному
обсязі сплачувати лізингові платежі
відповідно до умов Договору.

Позивач звернувся зданим позовом до
господарського суду, в якому зазначав
про те, що відповідач не виконав свої
зобов'язання щодо своєчасного внесення
лізингового платежу, з урахуванням
чого у відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість в розмірі
11037,39 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач 29 квітня 2014 року
перерахував на рахунок позивача
грошові кошти на загальну суму 5037,39
грн., 06 травня 2014 року грошові кошти на
суму 6000,00 грн., всього - 11037,39 грн., про що
суду надані копії банківських виписок.

За таких обставин, суд відмовляє
позивачу в задоволенні позовних вимог
в частині стягнення з відповідача суми
боргу в розмірі 11037,39 грн., як в
безпідставно пред'явлених та
необґрунтованих, оскільки сума боргу
сплачена відповідачем ще до подачі
даної позовної заяви до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд
відмовляє в задоволенні клопотання
позивача про припинення провадження у
справі в частині стягнення боргу в
розмірі 11037,39 грн., в порядку п. 1-1 ст. 80
ГПК України.

Окрім того, позивачем пред'явлено до
стягнення пеню в розмірі 245,25 грн., що
нарахована за період з 16.02.2014 року по
17.04.2014 року.

Суд звертає увагу відповідача на те, що
акт приймання - передачі був підписаний
сторонами 15.11.2011 року, так, відповідач
повинен був сплатити черговий
лізинговий платіж в сумі 11037,39 грн.
згідно з графіком сплати лізингових
платежів не пізніше 15.02.2014 року, проте,
відповідач сплатив суму боргу 29 квітня
2014р. та 06 травня 2014р., чим порушив
графік сплати лізингових платежів.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ст.3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов`язань" розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 7.1 спірного Договору від 20.10.11р.,
за порушення сплати лізингових
платежів лізингоодержувач (відповідач)
за кожний календарний день
прострочення від несплаченої суми
сплачує лізингодавцю (позивачу) пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

Перевіривши нарахування пені, яка
нарахована за період з 16.02.2014р. по
17.04.2014р. в розмірі 245,25 грн., суд
приходить до висновку, що наданий
позивачем розрахунок суперечить
вимогам чинного законодавства,
оскільки нарахований невірно, тому,
виходячи з вищевикладеного,
задоволенню підлягає сума пені в
розмірі 239,79 грн., в частині стягнення 5,46
грн. суд відмовляє, у зв'язку з невірним
нарахуванням.

Також, позивач заявив до стягнення з
відповідача інфляційні нарахування
суми заборгованості в розмірі 242,82 грн.
та 3% річних у розмірі 55,34 грн.,
нараховані за період з 16.02.2014р. по
17.04.2014р.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши надані позивачем
нарахування індексу інфляції в розмірі
242,82 грн. та 3 % річних в розмірі 55,34 грн.,
суд приходить до висновку, що даний
розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю

Вищенаведені обставини є підставою для
часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати по сплаті судового
збору та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір покладається на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 193, 217 Господарського
кодексу України, статтями 525, 526, 530, 612, 629
Цивільного кодексу України, статтями 1,
12, 22, 49, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Дослідне господарство "Гонтарівка"
Інституту тваринництва Національної
академії аграрних наук України" (62570,
Харківська область, село Гонтарівка,
вул. Дмитрівська, буд. 102, ) на користь Державного публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Украгролізинг"
(01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-а; ) - 239,79 грн. пені; 242,82 грн.
індексу інфляції; 55,34 грн. 3 % річних; 84,86
грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення 11037,39 грн. боргу; 5,46
грн. пені - відмовити.

Повне рішення складено 10.06.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв