ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.06.2014
Справа № 905/2485/14

Господарський суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Осадчої
А.М.

за участю секретаря

судового засідання
Мітронової А.Р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду матеріали
справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «КАНТ» м.Донецьк

до відповідача: Державного
підприємства «Макіїввугілля»
м.Макіївка

про стягнення 268544,67грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №181
від 28.04.2014р.,

від відповідача: не з'явився.

у судовому засіданні 20.05.2014року
оголошувалась перерва на 05.06.2014року о
9год.45хв.

СУТЬ СПРАВИ:

11.04.2014року Товариство з обмеженою
відповідальністю «КАНТ» м.Донецьк
(далі -ТОВ«КАНТ») звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до відповідача, Державного
підприємства «Макіїввугілля»
м.Макіївка (далі -ДП «Макіїввугілля») з
вимогами про стягнення 268544,67грн., у
тому числі: заборгованості в сумі
219910,00грн., інфляційних витрат в сумі
19948,81грн., 3%річних в сумі 28685,86грн.,
мотивуючи свої вимоги тим, що на
підставі укладеного договору №1074/1/115
від 01.09.2010року позивачем виконано
роботи, між сторонами договору
підписано відповідні акти, однак у
порушення вимог договору відповідач
оплату виконаних робіт частково не
здійснив, що стало підставою для
звернення до суду з позовом. Крім того,
позивач просить витрати пов'язані з
оплатою послуг адвокату в сумі 1800,00грн.
визнати судовими та відшкодувати за
рахунок відповідача.

Ухвалою від 14.04.2014року господарським
судом Донецької області позовна заява
ТОВ«КАНТ» прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі №905/2485/13.

На підтвердження зазначених у позові
обставин позивач надав суду належним
чином засвідчені копії: договору
№1074/1/115 від 01.09.2010року на виконання
робіт по ремонту обладнання,
специфікацій, калькуляцій, актів
виконаних робіт №0368 від 10.11.2010року, №0355
від 29.10.2010року, №0314 від 05.10.2010року, №0298
від 21.09.2010року, видаткових накладних
№494/10 від 21.09.2010року, №526/10 від
05.10.2010року, 3593 від 29.10.2010року, №616/10 від
10.11.2010року, платіжного доручення №5024
від 07.10.2010року, довіреностей №483 від
10.11.2010року, №472 від 29.10.2010року, №440 від
05.10.2010року, №406 від 21.09.2010року, актів
звірки взаємних розрахунків станом на
28.02.2014року, на 31.12.2013року, договору
№03-03/2014/1448/2 від 03.03.2014року, рахунку на
оплату №3 від 08.04.2014року, Статуту
підприємства, свідоцтва про державну
реєстрацію підприємства, довідки з
ЄДРПОУ.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує статтями 264, 526, 625
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), статтею193 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
статтями 2, 12, 22, 44, 49, 54, 64, 65
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України).

Відповідач у запереченнях на позовну
заяву просить відмовити у задоволенні
позовних вимог внаслідок пропущення
позивачем строку позовної давності при
зверненні з позовом. На підтвердження
своєї позиції відповідач надав суду
належним чином засвідчені копії:
витягу з ЄДРПОУ щодо відповідача,
довідки,Статуту підприємства зі
змінами.

19.05.2014року відповідач звернувся до суду
з заявою про застосування строку
позовної давності до позовних вимог,
надав довідку про відсутність
довіреності, згідно якої підписано
договір з боку відповідача, внаслідок
перебігу строку зберігання.

У письмових поясненнях, які надані
суді 20.05.2014року, позивач вказує, що
строк позовної давності за спірною
заборгованістю перервався підписанням
сторонами акту звірки взаємних
розрахунків сторін станом на
01.04.2013року, належним чином засвідчена
копія якого додана до письмових
пояснень, довідкою підтверджено, що
станом на 01.04.2013 року загальна сума
заборгованості відповідача перед
позивачем з розмежуванням за
договорами становила 912 139,00грн. Крім
того, позивач надав для залучення до
матеріалів справи копію свідоцтва про
заняття адвокатською діяльністю,
розрахунок сплаченої суми за послуги
адвокату, докази перерахування суми.

У судовому засіданні 05.06.2014року
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, в
обґрунтування яких послався на факти і
обставини, викладені у позовній заяві
та наступних письмових поясненнях до
неї.

Представник відповідача у судове
засідання 05.06.2014року не з'явився, про
час та місце судового розгляду справи
був повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про оголошення
перерви з особистим підписом
представника відповідача, що міститься
в матеріалах справи.

Відповідно до положень статті 811
ГПК України судом складено протокол,
який долучено до матеріалів справи. З
клопотаннями щодо фіксування судового
процесу за допомогою технічних засобів
сторони до суду не зверталися.

Вислухавши пояснення представників
сторін, які з'являлись у судові
засідання, дослідивши представлені
сторонами в порядку статті 43 ГПК
України докази, вивчивши матеріали
справи, суд у межах заявлених позовних
вимог встановив наступне.

Згідно вимогам частин 1 і 2 статті
837 ЦК України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

01.09.2010року між ТОВ«КАНТ» (Виконавець) та
ВП «Шахта імені В.М. Бажанова» ГП
«Макіїввугілля» укладено договір
№1074/1/115 від 01.09.2010року на виконання
робіт по ремонту обладнання, згідно п.1.1
якого Виконавець зобов'язується
виконати роботи по ремонту
гідродомкратів №КД-90, гідростойок 3КД-90
та гідростойок 3КД-90Т за завданням
Замовника, а Замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконані роботи
протягом строку дії даного договору.
Найменування робіт та найменування
обладнання вказується сторонами у
специфікаціях, що є невід'ємними
частинами даного договору.

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін з прикладання
печаток підприємств, без складання
протоколу розбіжностей. Зокрема, з боку
відповідача договір підписав директор
ВП «Шахта імені В.М. Бажанова» за
довіреністю №08-81/146Д від 02.08.2010року,
відповідач не оспорює обсяг
повноважень останнього на підписання
вказаного договору, однак надав
довідку, що не має можливості надати
копію довіреності внаслідок
закінчення терміну зберігання
вказаного документу.

У розділі 13 договору сторони
встановили строк дії договору - з
моменту його підписання до 31.12.2011року.
Припинення дії договору, у тому числі в
результаті його розірвання, не
звільняє сторони від виконання
фінансових зобов'язань.

Сторони у п. 5.2 договору домовились, що
загальну вартість робіт за договором у
даному разі буде складати сума
вартості робіт за специфікаціями,
підписаних в рамках строку дії даного
договору. В специфікаціях вказується
найменування робіт, строк виконання
робіт, ціна робіт, загальна вартість
робіт, що включає ПДВ, а у випадках, що
передбачені п.3.3.2 даного договору -
також найменування та вартість
деталей та зборочних одиниць, якими
було доукомплектоване обладнання.
Вартість робіт за кожним найменуванням
робіт підтверджується калькуляцією.

До договору в якості додатків
підписані відповідні специфікації та
калькуляції, належним чином засвідчені
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Вартість робіт, що виконуються за даним
договором, визначається на дату здачі
-приймання виконаних робіт. Датою
здачі-приймання робіт є дата
підписання акту виконаних робіт (п.5.1
договору).

Згідно п.6.1 договору здача - приймання
виконаних робіт здійснюється шляхом
підписання акту виконаних робіт
представниками обох сторін.

Зокрема, п.6.2 встановлено, що Виконавець
негайно повідомляє Замовника про
виконання робіт, після чого сторони
підписують акт виконаних робіт та
специфікацію. Представник замовника
зобов'язаний з'явитись до Виконавця
протягом трьох днів з моменту
отримання повідомлення про виконані
роботи для приймання робіт та
підписання акту виконаних робіт.

На виконання зазначеного договору
сторонами підписані акти здачі -
приймання виконаних робіт №0368 від
10.11.2010року, №0355 від 29.10.2010року, №0314 від
05.10.2010року, №0298 від 21.09.2010року на
загальну суму 278378,00грн.

Вищеперелічені акти здачі - приймання
виконаних робіт містять посилання на
договір №1074/1/115 від 01.09.2010року, що
беззаперечно свідчить про виконання
робіт, зазначених в актах, на підставі
вказаного договору.

Акти підписано уповноваженими
представниками сторін за відсутності
заперечень стосовно обсягу виконаних
робіт або їх якості, скріплено
печатками підприємств.

Факт виконання робіт у обсягах,
зазначених в актах, підтверджено
представником відповідача у судовому
засіданні.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження виявлення відповідачем
недоліків у виконанні робіт.

Виходячи з викладеного, підписані
сторонами акти здачі - приймання
виконаних робіт є належним та
допустимими доказами факту виконання
позивачем прийнятих на себе
зобов'язань за договором №1074/1/115 від
01.09.2010року.

Згідно видаткових накладних №494/10 від
21.09.2010року, №526/10 від 05.10.2010року, 3593 від
29.10.2010року, №616/10 від 10.11.2010року, на
підставі довіреностей №483 від
10.11.2010року, №472 від 29.10.2010року, №440 від
05.10.2010року, №406 від 21.09.2010року
обладнання повернуто з ремонту
уповноваженому представнику
відповідача.

За приписами ч.1 ст.854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи
або окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної
здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений
строк або, за згодою замовника, -
достроково.

Замовник сплачує повну вартість робіт
відповідно до п.5.4 договору протягом
п'яти календарних днів після
підписання акту виконаних робіт.

З огляду на дати підписання актів здачі
- приймання виконаних робіт, згідно з п.
5.4 договору відповідач мав здійснити
оплату вартості виконаних робіт за
актом №0298 від 21.09.2010року на суму
110700,00грн. в строк до 26.09.2010року, №0314 від
05.10.2010року на суму 77 895,00грн. - до
10.10.2010року, №0355 від 29.10.2010року на суму 22
545,00грн. - до 03.11.2010року,№0368 від
10.11.2010року на суму 67230,00грн.- до
15.11.2010року включно.

Згідно платіжного доручення №5024 від
07.10.2010року відповідач сплатив з
посиланням на оплату заборгованості за
договором суму 58460,00грн.

Оплату вартості виконаних робіт на
суму 219910,00грн.відповідач у встановлені
в договорі строки не здійснив.

В матеріалах справи міститься копія
актів звірки взаємних розрахунків
сторін станом на 01.04.2013року, 28.02.2014року,
на 31.12.2013року, які підписані в
підтвердження облікування у
бухгалтерському обліку підприємств
наявності заборгованості, у тому числі
й за договором №1074/1/115 від 01.09.2010року.

Під час розгляду справи відповідач не
надав суду належних та допустимих
доказів оплати вартості виконаних
робіт на суму 219910,00грн., факт наявності
заборгованості у вказаному розмірі
відповідачем визнається, однак
відповідач просить відмовити у позові,
застосувавши строк позовної давності.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК
України, є обов'язковим до виконання
сторонами.

У статті 526 ЦК України зазначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутністю конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525 ЦК
України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи доведено факт
виконання позивачем своїх зобов'язань
у відповідності до умов договору
№1074/1/115 від 01.09.2010року, строк виконання
зобов'язання відповідача на момент
звернення з позовом настав, тому
відповідач зобов'язаний здійснити
оплату вартості виконаних робіт на
суму 219910,00грн., тоді як, матеріали
справи не містять доказів у
підтвердження оплати відповідачем
суми заборгованості 219910,00грн.
Відповідно ДП «Макіїввугілля» в
односторонньому порядку порушено
взяті на себе зобов'язання за спірним
договором в частині оплати вартості
виконаних підрядних робіт у
встановленому договором порядку.

Поняття позовної давності, наведене у
ст. 256 Цивільного кодексу України,
свідчить про те, що позовна давність -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Стаття 253 ЦК України закріплює право
початкового моменту перебігу строку,
зокрема, перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язаний його початок.

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг
строку позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла б довідатись про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність
встановлюється у три роки (ст.257 ЦК
України).

Згідно п.4 ст.267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

У запереченнях на позовну заяву та
окремій заяві відповідач просить суд
застосувати до спірних правовідносин
строк позовної давності, внаслідок
чого відмовити у позові.

Як виходить з строків виконання
грошового зобов'язання, що встановлені
судом, строк позовної давності за
вимогами по акту №0298 від 21.09.2010року
перебігає 26.09.2013року, акту №0314 від
05.10.2010року - 10.10.2013року, акту №0355 від
29.10.2010року - 03.11.2013року, №0368 від
10.11.2010року - 15.11.2013року, тоді як позивач
звернувся до суду 11.04.2014року.

Частинами 1, 3 статті 264 Цивільного
кодексу України передбачено, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

При цьому суд зауважує, що чинним
законодавством не визначено переліку
дій, що свідчать про визнання боржником
свого боргу на користь кредитора.
Узагальнюючою рисою даних дій є те, що
такі дії мають бути спрямовані на
виникнення цивільних прав і обов'язків
(ч.1 ст.11 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена в
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів".

Зокрема, п. 4.4.1. вказаної Постанови
передбачає, що до дій, що свідчать про
визнання боргу або іншого обов'язку,
можуть, з урахуванням конкретних
обставин справи, належати: підписання
уповноваженою на це посадовою особою
боржника разом з кредитором акту
звірки взаєморозрахунків, який
підтверджує наявність заборгованості
в сумі, щодо якої виник спір.

При цьому, вчинення боржником дій з
виконання зобов'язання вважається
таким, що перериває перебіг позовної
давності, лише за умови, коли такі дії
здійснено уповноваженою на це особою,
яка представляє боржника у відносинах
з кредитором у силу закону, на підставі
установчих документів або довіреності.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Згідно ст.8 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" головний
бухгалтер або особа, на яку покладено
ведення бухгалтерського обліку
організовує контроль за відображенням
на рахунках бухгалтерського обліку
всіх господарських операцій,
забезпечує перевірку стану
бухгалтерського обліку у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах
підприємства.

Наказом Міністерства економіки
України, Міністерства фінансів
України, Державного комітету
Статистики України №148/234/383 від
10.11.1998року затверджено форму акту
звірення розрахунків, згідно якої не
вимагається підписання такого акту
безпосередньо керівниками підприємств
(дебітора та кредитора). Дані акти
повинні бути підписані уповноваженими
особами підприємств.

Матеріали справи містять акти звірки
розрахунків станом на 01.04.2013року, на
28.02.2014року, на 31.12.2013року.

Тобто, в межах встановленого судом
строку позовної давності підписано акт
звірки станом на 01.04.2013року.

За вказаним актом сторони підтвердили
факт наявності заборгованості
відповідача перед позивачем на
загальну суму 912 139,00грн.

Згідно довідки позивача, яка міститься
в матеріалах справи, станом на
01.04.2013року вказана заборгованість
виникла за декількома договорами,
зокрема, за договором №1074/1/115 від
01.09.2010року на суму 219910,00грн. Відповідач
доказів протилежного не надав.

Даний факт опосередковано
підтверджується даними акту звірки
розрахунків сторін, який підписаний
станом на 28.02.2014року, з розмежуванням за
договорами, та з якого вбачається, що
загальна сума заборгованості
відповідача перед позивачем складає
саме 912 139,00грн., у тому числі, за
договором №1074/1/115 від 01.09.2010року -
219910,00грн.

Факт наявності загальної суми
заборгованості у означеному обсязі та
включення у дану суму заборгованості
суми за договором №1074/1/115 від 01.09.2010року
не спростовано відповідачем, як
наслідок, суд приходить до висновку
щодо включення до даних акту звірки
станом на 01.04.2013року даних щодо суми
заборгованості 219910,00грн., яка є
предметом даного позову.

Щодо повноважень головного бухгалтера
ВП «Шахта імені В.М. Бажанова» ГП
«Макіїввугілля» на підписання акту,
суд виходить з того, що безпосередньо
правовідносини за договором виникли
саме у відокремленого підрозділу
відповідача, всі первісні документи,
які визнані належними, підписані
посадовими особами останнього та
скріплені його печаткою, належність
підпису, що містить акт головному
бухгалтеру відокремленого підрозділу,
факт зайняття вказаної посади
Воробйовою Г.ҐН. та наявність її
повноважень на підписання акту в
рамках ведення бухгалтерського обліку
згідно посадових обов'язків головного
бухгалтера відповідачем не
оспорюються. Підпис вказаної особи
скріплено печаткою ВП «Шахта імені В.М.
Бажанова» ГП «Макіїввугілля».

Про факт організації бухгалтерського
обліку господарських операцій саме ВП
«Шахта імені В.М. Бажанова» ГП
«Макіїввугілля» підтверджується також
систематичним підписанням актів
звірки у подальшому, зокрема, на
28.02.2014року, на 31.12.2013року, та не
спростовано відповідачем.

Відповідно суд вважає, що підписанням в
межах строку позовної давності акту
звірки сторін станом на 01.04.2013року
строк позовної давності перервано,
відповідно позивач звернувся до суду
за захистом свого порушеного права у
межах строку позовної давності,
перебіг якого розпочався заново з
01.04.2013року.

Як наслідок, позовні вимоги щодо
стягнення 219910,00грн. підлягають
задоволенню.

Крім того, внаслідок невиконання
відповідачем грошового зобов'язання
щодо оплати суми 219910,00грн., позивач
просить стягнути з відповідача 3%річних
в сумі 28685,86грн. за загальний період з
29.09.2010року по 24.03.2014року та інфляційні
витрати в сумі 19948,81грн. за період
29.09.2010року по 24.03.2014року - з
розмежуванням згідно заборгованості
за кожним актом, у зв'язку з чим, суд
зазначає наступне.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми
боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само 3% річних з
простроченої суми, здійснюється
незалежно від тієї обставини, чи був
передбачений договором відповідний
захід відповідальності та незалежно
від вини відповідача, оскільки
неможливість виконання грошового
зобов'язання не звільняє від його
виконання.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок 3% річних за вказаний
позивачем період, суд прийшов до
висновку, що він є арифметично
невірним, оскільки позивач не врахував
часткову оплату вартості виконаних
робіт - 58460,00грн., що здійснено
07.10.2010року, яку суд враховує в оплату
акту №0298 від 21.09.2010року, як першого, за
яким виникла заборгованість.

Таким чином, 3% річних нараховуються:

- за актом №0298 від 21.09.2010року за період
- 29.09.2010року - 06.10.2010року на суму
110700,00грн.; за період 07.10.2010року -
24.03.2014року на суму 52 240,00грн.

- за актом №0314 від 05.10.2010року на суму 77
895,00грн. за період 13.10.2010року - 24.03.2014року

- за актом №0355 від 29.10.2010року на суму 22
545,00грн. за період 08.11.2010року - 24.03.2014року

- за актом №0368 від 10.11.2010року на суму
67230,00грн. за період 18.11.2010року 24.03.2014року.

Здійснивши 3% річних за визначені
періоди суд вважає, що позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню в
сумі 22 708,80грн., в решті відмовляється.

Розрахунок інфляційних нарахувань
здійснено позивачем аналогічно
розрахунку 3% річних, внаслідок чого
застосувавши порядок, визначений вище,
суд дійшов до висновку, що вірна сума
інфляційних нарахувань є більшою, ніж
заявлено до стягнення позивачем, як
наслідок, приймаючи до уваги
відсутність клопотання зацікавленої
сторони суд у відповідності до вимог
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, не вбачає законних
підстав для виходу за межі позовних
вимог, тому стягненню підлягають
інфляційні нарахування у розмірі
19948,81грн.

Відповідно до позовної заяви позивач
просив суд стягнути з відповідача
судові витрати, пов'язані з оплатою
послуг адвоката у розмірі 1800,00грн.

Відповідно до ст.44 ГПК України до
складу судових витрат входить оплата
послуг адвоката. В контексті цієї норми
судові витрати по оплаті послуг
адвоката підлягають стягненню з
відповідача лише у тому разі, якщо такі
послуги надавались адвокатом виключно
у зв'язку із розглядом даної справи та
саме за надання цих послуг здійснена
оплата, що підтверджується
відповідними фінансовими документами

Згідно статті 48 ГПК України, витрати, що
підлягають сплаті за послуги адвоката,
визначаються у порядку, встановленому
Законом України «Про адвокатуру».

Відповідно до п.6.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Статтею 30 Закону визначено, що гонорар
є формою винагороди адвоката за
здійснення захисту, представництва та
надання інших видів правової допомоги
клієнту. Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги. При
встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи між
позивачем та Адвокатським бюро
«Білоконь» укладено договір
№03-03/2014/1448/2 від 03.03.2014року про надання
адвокатських послуг.

Предметом вказаного договору є надання
адвокатських послуг щодо стягнення
заборгованості з ВП «Шахта імені В.М.
Бажанова» в зобов'язаннях, які виникли
на підставі переліку договорів у
кількості 4, у тому числі й щодо
договору №1074/1/115 від 01.09.2010року (подання
позову та представництво інтересів в
суді в справі) (п.1.1 договору).

З огляду на те, що правовідносини за
договором №1074/1/115 від 01.09.2010року
виникли фактично між ВП «Шахта імені
В.М. Бажанова» відповідача та
позивачем, іншої суми заборгованості
за даним договором не існує, суд
приходить до висновку, що позивач
уповноважив Адвокатське бюро
«Білоконь» на надання юридичних послуг
в межах справи №905/2485/13.

За п. 6.1 договору оплата за адвокатські
послуги здійснюється згідно
виставлених рахунків в сумі 7200грн., з
розрахунку 1800грн. за подання позову та
представництво у господарському суді
Донецької області по кожній окремій
справі щодо стягнення заборгованості,
передбаченої п.1.1 договору.

Адвокатське бюро «Білоконь» виставило
позивачу рахунок №3 від 08.04.2014року на
згадувану суму.

Факт оплати вартості послуг щодо спору
про стягнення заборгованості за
договором №1074/1/115 від 01.09.2010року
підтверджується платіжним дорученням
№1069 від 15.05.2014року.

Вимоги до особи, яка вправі займатися
адвокатською діяльністю наведені у
Законі України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», яким
визначено, що адвокатом може бути
фізична особа, яка має повну вищу
юридичну освіту, володіє державною
мовою, має стаж роботи в галузі права не
менше двох років, склала
кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю.

Згідно свідоцтва на право зайняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від
21.04.2006року, копія якого міститься в
матеріалах справи, ОСОБА_2, який був
присутнім у судових засіданнях, має
статус адвокату.

Адвокатське бюро «Білоконь» надало
розрахунок згідно рахунку №3 від
08.04.2014року, за яким здійснено
розшифрування обсягу дій, що здійснені,
та їх вартість в межах справи №905/2485/13
на загальну суму 1800грн.

Внаслідок викладеного, вбачаючи, що за
умовами договору №03-03/2014/1448/2 від
03.03.2014року не передбачено складання
актів за результатами виконання послуг
з надання послуг адвокату, суд вважає,
що за наявності судового процесу та
участі в ньому адвокату в якості
представника позивача за довіреністю,
факт понесення витрат позивачем щодо
правової допомоги адвокату
підтверджено належними доказами.

Вирішуючи питання про розподіл витрат,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним.
За таких обставин суд з урахуванням
матеріалів конкретної справи, зокрема,
ціни позову може обмежити цей розмір з
огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Визначаючи необхідний розмір судових
витрат для даної справи, суд приймає до
уваги наступні фактори в їх
сукупності: ціну позову, яка складає
268544,67грн., тривалість розгляду справи;
кількість судових засідань, в яких
адвокат приймав участь (три), кількість
підготовлених письмових пояснень та
додаткових документів за ухвалами
суду, суд приходить до висновку, що сума
1800грн. є співрозмірною, покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів, на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 253, 256, 257, 261, 264, 267, 509, 526, 530, 610, 612,
625, 629, 837, 854 Цивільного кодексу України;
ст. 193 Господарського кодексу України,
ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «КАНТ» м.Донецьк до
відповідача: Державного підприємства
«Макіїввугілля» м.Макіївка про
стягнення 268544,67грн., у тому числі
заборгованості в сумі 219910,00грн.,
інфляційних витрат в сумі 19948,81грн.,
3%річних в сумі 28685,86грн., задовольнити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Макіїввугілля» (86157, Донецька область,
м.Макіївка, пл.Радянська, буд. 2,
ідентифікаційний код 32442295) на корсить
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КАНТ» (83050, Донецька
область, м.Донецьк, пр.Б.Хмельницького,
б.69,кв.66, ідентифікаційний код 19383142)
заборгованість в сумі 219910,00грн., 3%
річних в сумі 22 708,80грн., інфляційні
нарахування в сумі 19948,81грн., витрати по
оплату послуг адвокату в сумі 1759,86грн.,
витрати по оплаті судового збору в сумі
5251,34грн.

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене до Донецького апеляційного
господарського суду протягом десяти
днів. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

У судовому засіданні 05.06.2014року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду.

Повний текст рішення суду складено
10.06.2014року.

Суддя
А.М. Осадча