ГОСПОДАРСЬКИЙ С У Д
Кіровоградської області
У Х В А Л А

13 червня 2014 року
Справа № 6/93

Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Колодій С.Б.,
розглянувши матеріали скарги
комунального підприємства
"Теплоенергетик" № 2440/ю від 09.10.2013 року
на бездіяльність Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції по виконанню наказу у справі №
6/93

за позовом: комунального підприємства
"Теплоенергетик", м. Кіровоград

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кіровоград

про стягнення 28 843,46 грн.

за участю представників сторін:

від ДВС - Пузирьова К.О., довіреність №
б/н від 24.10.13;

від скаржника (стягувача) - участі не
брали;

від боржника (відповідача) - участі не
брали.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 26.10.2010 р. по
справі № 6/93 позовні вимоги
задоволено повністю. Стягнуто з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
користь комунального підприємства
"Теплоенергетик" заборгованість в сумі
28843,46 грн., з якої: 25734,40 грн. - основний
борг, 1758,30 грн. - інфляційні втрати, 542,38
грн. - 3 % річних, 808,38 грн. - пені; а також
288,43 грн. державного мита та 236 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

15.11.2010 року на виконання рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 29.10.2010 року видано
відповідний наказ.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
26.05.2013 р. рішення господарського суду
Кіровоградської області від 26.10.2010 р.
залишено без змін.

Комунальне підприємство
"Теплоенергетик" звернулося до
господарського суду зі скаргою № 2440/ю
від 09.10.2013 року на бездіяльність
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції по
виконанню наказу у справі № 6/93 (з
урахуванням заяви скаржника про
уточнення заявлених вимог від 06.12.2013 р.),
яка містить вимоги наступного змісту:

- відновити процесуальний строк на
оскарження бездіяльності державного
виконавця Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ по судовому
наказу № 6/93 від 15.11.2010 р.;

- визнати бездіяльність Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції при виконанні виконавчого
провадження № 30700170 відкритого по
наказу № 6/93 від 15.11.2010 року виданий
господарським судом Кіровоградської
області незаконною.

В обґрунтування скарги КП
"Теплоенергетик" посилається на
невжиття достатніх заходів
направлених на виконання рішення суду,
що порушує права стягувача на
своєчасне та повне виконання рішення
суду.

Державна виконавча служба заперечує
доводи скаржника та вважає, що
державним виконавцем були вжиті всі
необхідні заходи щодо виконання
судового рішення. Несвоєчасність
вчинених дій представник державної
виконавчої служби пояснює повторним
пред"явленням наказу по справі №6/93 до
виконання та проведенням всіх
необхідних виконавчих дій в
попередньому виконавчому провадженні.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов"язковими до виконання на всій
території України .

Згідно зі статтею 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов"язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

У відповідності до статті 1 Закону
України "Про виконавче провадження",
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче
провадження" визначає обов"язки і права
державних виконавців. Зокрема, згідно з
частиною 1 цієї статті, державний
виконавець зобов"язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 30 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
державний виконавець зобов"язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

За приписами статті 32 Закону України
"Про виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень, зокрема,
є звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; інші заходи, передбачені
рішенням.

Згідно з частинами 1-6 статті 52 Закону
України "Про виконавче провадження"
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.
Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна на яке згідно із законом
не може бути накладено стягнення.
Звернення стягнення на майно боржника
не зупиняє звернення стягнення на
кошти боржника. Боржник має право
запропонувати ті види майна чи
предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов"язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Звернення стягнення на майно боржника,
що перебуває в інших осіб, а також арешт
і вилучення майна боржника передбачені
статтями 55, 57 Закону України "Про
виконавче провадження".

Гарантії прав фізичних і юридичних
осіб у виконавчому провадженні
визначені статтею 6 Закону України "Про
виконавче провадження", згідно з
частиною 3 якої рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Глава 9 Закону України "Про виконавче
провадження" визначає захист прав
стягувача, боржника та інших осіб у
виконавчому провадженні.

Зокрема, частиною 4 статті 82 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Згідно частини 1 статті 121-2
Господарського процесуального кодексу
України скарги на дії чи бездіяльність
органів Державної виконавчої служби
щодо виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються стягувач, боржник
чи прокурор та орган виконання судових
рішень. Неявка боржника, стягувача,
прокурора чи представника органу
Державної виконавчої служби в судове
засідання не є перешкодою для розгляду
скарги. За результатами розгляду
скарги виноситься ухвала, яка
надсилається стягувачеві, боржникові
та органові виконання судових рішень.
Ухвалу може бути оскаржено у
встановленому цим Кодексом порядку.

За результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов"язує
орган державно виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав , або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє (Постанова Пленуму ВГСУ "Про
деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" №9 від 17.10.2012 р.).

Згідно статті 53 Господарського
процесуального кодексу України за
заявою сторони, прокурора чи з своєї
ініціативи господарський суд може
визнати причину пропуску
встановленого законом процесуального
строку поважною і відновити пропущений
строк. Про відновлення пропущеного
строку зазначається в рішенні, ухвалі
чи постанові господарського суду.

З урахуванням постанови
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014 року по
розгляду даної скарги, у зв"язку з
прийняттям скарги до провадження,
господарський суд вважає відновленим
пропущений строк на подання скарги та
розглядає скаргу комунального
підприємства "Теплоенергетик" по суті.

З матеріалів справи вбачається, що
28.12.2011 року комунальне підприємство
"Теплоенергетик" звернулося з заявою до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції про
відкриття виконавчого провадження за
судовим наказом №6/93 виданим 15.11.2010 року
про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь
підприємства заборгованості в сумі 29
367,89 грн. (т.3, а.с.33).

16.01.2012 року державним виконавцем
Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ
Сьоміної О.С. винесена постанова ВП
№30700170 про відкриття виконавчого
провадження з виконання судового
наказу. Боржнику запропоновано
самостійно виконати наказ в строк до
23.01.2012 року (т.2, а.с.184).

Будь-яких дій по добровільному
виконанню судового наказу боржником не
здійснено, заборгованість КП
"Теплоенергетик" не погашена.

Відповідно до статті 27 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною 2 статті 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення. Тобто, з
24.01.2012 року державний виконавець
зобов"язаний був розпочати примусове
виконання судового наказу.

Не зважаючи на встановлені Законом
строки та заходи примусового виконання
рішень, державним виконавцем протягом
майже чотирьох місяців не вживалося
жодних заходів по примусовому
виконанню судового наказу, лише 10.05.2012
року державний виконавець звернувся до
податкового органу з запитом щодо
наявності відкритих банківських
рахунків боржника.

24.05.2012 року державна виконавча служба
отримала інформацію Кіровоградської
об"єднаної державної податкової
інспекції (лист №6451/10/18-2-18 від 17.05.2012 р.)
про відкриті ОСОБА_1 рахунки в
установах банків, а саме в ПАТ
"Укрсоцбанк", АКБ "Новий", ПАТ
"Кредобанк", АТБ "Фінанси та кредит"(т.3,
а.с.34-36).

І тільки 07.06.2012 року, через 135 днів з
початку примусового виконання рішення,
державний виконавець виставив
платіжні вимоги на списання з рахунків
ФОП ОСОБА_1, відкритих у ПАТ
"Укрсоцбанк", АКБ "Новий", ПАТ "Кредобанк"
грошових коштів (т.3, а.с.37-42).

При цьому з незрозумілих причин
платіжна вимога до АТБ "Фінанси та
кредит" державним виконавцем взагалі
не направлялась.

Наприкінці червня 2012 року платіжні
вимоги на списання коштів повернулися
без виконання в зв"язку з відсутністю
грошових коштів на рахунках боржника.

Постанова про арешт коштів боржника
винесена лише 06.12.2012 року, майже через
рік з початку примусового виконання
судового наказу.

Викладені факти свідчать про
затягування часу, неповноту дій
державного виконавця при вжитті
заходів по списанню коштів з рахунків
боржника.

За приписами статті 52 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника.

Матеріали справи свідчать, що лише
11.05.2012 року, через 108 днів з дня початку
примусового виконання рішення,
державна виконавча служба звернулася
до начальника МРЕВ ДАІ, начальника ОКП
"КООБТІ", начальника Кіровоградської
ОДПІ, начальника ВГІРФО УМВС України в
Кіровоградської області з приводу
отримання інформації про наявність
майна, автотранспорту, джерела доходів,
місце роботи та місце реєстрації
боржника(т.3, а.с.45-48).

На адресу начальника Ленінського ВДВС
надійшла інформація, лист №10/9928, що за
гр. ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль
ВАЗ 21070,2004 р.в., для накладення арешту на
автотранспорт необхідно направити на
адресу МРЕВ м. Кіровограда відповідну
постанову(т.3, а.с.50).

Державною виконавчою службою не надано
доказів накладення арешту на
автотранспорт, що належить боржнику в
даному виконавчому провадженні.

При цьому майже через рік з дня початку
примусового виконання рішення
державним виконавцем винесено
постанову про розшук майна боржника, а
саме автомобіля ВАЗ 21070, 2004 р.в.

Дані факти свідчать про невжиття
своєчасних заходів по виявленню та
арешту майна боржника, що призвело до
оголошення розшуку цього майна.

Доводи представника виконавчої служби
з приводу вчинення виконавчих дій
державним виконавцем по виконанню
судового наказу при першому
надходженні виконавчого документу не
може слугувати причиною та поводом для
несвоєчасного та неповного вчинення
виконавчих дії при повторному
пред"явленні судового наказу до
виконання.

Згідно частини 2 статті 30 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов"язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, натомість з
матеріалів справи вбачається, що
протягом більше двох років судове
рішення про стягнення з ФОП ОСОБА_1
залишається не виконаним. Це є
наслідком не виконання та
несвоєчасного виконання державним
виконавцем дії, передбачених Законом
України "Про виконавче провадження" по
примусовому виконанню судових рішень,
а саме несвоєчасного направлення
запитів з метою виявлення рахунків,
транспортних засобів, іншого майна
боржника; не направлення платіжних
вимог на всі рахунки боржника;
несвоєчасного накладення арешту на
грошові кошти боржника та не
накладення арешту на транспортні
засоби боржника; не вчинення дії по
виявленню майна боржника, яке
перебуває у інших осіб; не вжиття
заходів по розшуку боржника.

З матеріалів справи вбачається, що
після звернення КП "Теплоенергетик" до
суду зі скаргою на дії Ленінського
відділу державної виконавчої служби
державним виконавцем Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Трибой І.В. винесена постанова від
11.10.2013 року про приєднання виконавчого
провадження №30700170 з примусового
виконання судового наказу №6/93 від
15.11.2010 до зведеного виконавчого
провадження №40568556, яке веде Ленінський
відділ державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції (т.3, а.с.24).

Враховуючи встановлені у справі
обставини та норми чинного
законодавства, які підлягають до
застосування у спірних
правовідносинах, господарський суд
приходить до висновку про задоволення
скарги КП "Теплоенергетик" та визнає
незаконною бездіяльність Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції при виконанні виконавчого
провадження №30700170 відкритого по
наказу №6/93 від 15.11.2010 року виданий
господарським судом Кіровоградської
області.

Керуючись ст. 86, ст. 121-2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу комунального підприємства
"Теплоенергетик" № 2440/ю від 09.10.2013 року
на бездіяльність Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції по виконанню наказу у справі №
6/93 задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції при
виконанні виконавчого провадження
№30700170 відкритого по наказу №6/93 від
15.11.2010 року виданий господарським судом
Кіровоградської області.

Ухвала набирає законної сили з дня її
винесення та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду в установленому
законом порядку.

Примірники ухвали направити
комунальному підприємству
"Теплоенергетик" за адресою: 25002, м.
Кіровоград, вул. Енергетиків, 20;
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 за
адресою: 25015, АДРЕСА_1.

Суддя
С. Б. Колодій