ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.06.2014
Справа № 905/2559/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Зекунов Е.В..

при секретарі судового засідання
Павленко М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства
«Шахтарськантрацит»

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Шахта імені
О.Ф.Засядько" про: стягнення 30299 грн. 11
коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Цікра К.О.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство
«Шахтарськантрацит» (далі - ДП
"Шахтарськантрацит") звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Публічного акціонерного
товариства "Шахта імені О.Ф.Засядько"
про стягнення боргу за по договору
поставки № 02/10-12в/1101 від 02.10.2012р. у
розмірі 30299 грн. 11 коп., з яких сума
основного боргу у розмірі 18933,30 грн.,
інфляційні нарахування у розмірі 151,02
грн., 3 % річних у розмірі 740,50 грн., пеня -
9009,38 грн., штраф 7% у розмірі 1394,91 грн.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625,
712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22,
193, 216-217, 231, 264-265 Господарського кодексу
України.

Розгляд справи відкладався згідно ст. 77
ГПК України.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про місце, дату та час проведення
судового засідання повідомлений
належним чином.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову заперечував. Посилаючись на
вимоги ч. 6 статті 232 ГК України, пункту 1
частини 2 статті 258 Цивільного кодексу
України, ст.253 ЦК України ч.5 статті 261 ЦК
України, відповідач вважає, що
враховуючи дату звернення Позивача до
господарського суду (15.04.2014р.),
нарахування пені та штрафу за
прострочення оплати рахунків №448 від
23.10.2012р. та № 437 від 19.10.2012р. було
здійснено з порушенням вимог
вищевказаних норм, а тому позовні
вимоги в цій частині не підлягають
задоволенню.

Крім того відповідач просив припинити
провадження у справі на підставі
пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК
України в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 18933,30 грн. у
зв'язку з його погашенням 30.04.2014р.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду направлені
позивачу за адресою, зазначеною в
позові та спеціальному витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
господарський суд вважає, що позивач
був повідомлений про розгляд справи
належним чином, проте правом бути
присутнім в судовому засіданні не
скористався, тому справа розглядається
за наявними в ній матеріалами згідно
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

02 жовтня 2012 року між Державним
підприємством «Шахтарськантрацит»
(надалі - постачальник) та Публічне
акціонерне товариство «Шахта імені О.Ф.
Засядько» (надалі - покупець) був
укладений Договір постачання
вугільної продукції № 02/10-12в/1101 (надалі
- Договір) (а.с.21-22).

Згідно з п.1.1. Договору Постачальник
виконує постачання у власність Покупця
енергетичного вугілля, (надалі Вугілля)
по марках, в кількості, за ціною і з
якісними характеристиками,
узгодженими Сторонами в цьому Договорі
і Специфікаціях, що є невід'ємною
частиною цього договору, а відповідно
до п. 1.2 Договору Покупець зобов'язаний
прийняти Вугілля, що поставляється, і
оплатити його вартість.

Умовами п. 4.1 Договору передбачено, що
розрахунки провадяться шляхом оплати
Покупцем, яка здійснюється на підставі
рахунку Постачальника, протягом 15
банківських днів після постачання
узгодженої кількості вугілля.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що за
невиконання або неналежне виконання
умов Договору Сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства України. Ст. 231 ГК
України за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2011р., У
випадку, якщо жодна із сторін до
зазначеного терміну письмово не
заявить про розірвання даного
договору, договір вважається
пролонгованим наступного року.

У судовому засіданні встановлено, що на
час розгляду справи сторони
перебувають у відносинах передбачених
умовами Договору № 02/10-12в/1101.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору відповідно до
актів приймання-передачі вугільної
продукції № 430 від 19.10.2012 року, та № 431
від 23.10.2012 року, позивач передав а
відповідач отримав вугільну продукцію
в розмірі 16,805 тн. вугілля марки АС на
суму 18927,30 грн. (у тому числі ПДВ - 3155,55
грн.).

19.10.2012р., та 23.10.2012 р. позивач направив
відповідачу рахунок - фактури № 437 від
19.10.2012р. на суму 8748,22 грн. (у тому числі
ПДВ - 1458,04грн.), та № 448 від 23.10.2012р. на
суму 10185,08 грн. (у тому числі ПДВ -
1697,51грн.) (а.с.16-20).

У судовому засіданні представник
відповідача не заперечував щодо
отримання зазначених рахунків разом з
актами приймання-передачі.

Проте, відповідачем кошти за
поставлену продукцію відповідачем
сплачені не були. Згідно наданого
позивачем розрахунку станом на 15.04.2013р.
сума основного боргу відповідача за
договором № 02/10-12в/1101 склала 18933,30грн.

Невиконання відповідачем умов
договору - не оплата відповідачем боргу
за надані послуги зумовили звернення
позивача до суду з цим позовом.

Оскільки між сторонами по справі
уклалися господарські правовідносини,
то судом застосовані положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, який
регулює правовідношення у
господарській сфері.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, що йому не
суперечать (абзац третій ч. 1 ст. 174 ГК
України).

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору ( п. 1 ст. 193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом в силу
приписів абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено,
що підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків є договори та інші
правочини. У випадках встановлених
актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або не настання певної події.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що у
силу зобов'язання одна особа (боржник)
зобов'язана здійснити на користь іншої
особи (кредитора) певну дію, наприклад:
передати майно, виконати роботи,
оплатити кошти та інше або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене та на підставі
наявних в матеріалах справи
документів, суд вважає, що вимоги
позивача щодо стягнення основної суми
боргу у розмірі 18933,30 грн. на час подання
позову були доведеними належними
доказами та обґрунтованими.

Проте, як вбачається з платіжного
доручення №8701 від 30.04.2014 року
відповідач сплатив позивачу суму
основного боргу за договором №
02/10-12в/1101 у розмірі 18933,30грн.

Тобто, станом на день винесення
рішення, основний борг відповідачем
погашено повністю.

Оскільки предмет спору про стягнення
основної суми боргу на загальну суму
18933,30 грн. існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи, суд припиняє
провадження у справі в цій частині у
зв'язку з відсутністю предмета спору на
підставі пункту 1-1 частини першої
статті 80 ГПК України.

Окрім суми основного боргу позивач
просить стягнути з відповідача
інфляційні нарахування у розмірі 151,02
грн., 3 % річних у розмірі 740,50 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд
вважає його арифметично вірними та
обґрунтованими, тому стягненню на
користь позивача підлягають 3 % річних
у розмірі 740,50 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних
нарахувань, суд вважає його
арифметично не вірними, оскільки
внаслідок перерахунку сума
інфляційних перевищує заявлену в
позовній заяві. Проте, оскільки позивач
не скористався своїм правом
передбаченим ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
збільшення розміру позовних вимог, суд
задовольняє вимоги в цій частині у
розмірі 151,02 грн.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню у розмірі
9009,38 грн. та штраф 7% у розмірі 1394,91 грн.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України та ст.526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог цих
кодексів та інших правових актів.

Відповідно до ст.ст.216- 218 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

За приписами ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними у визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтями 1,3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543-96-ВР встановлено, що
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

У відповідності до частини 6 статті 232
ГК України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим строк, протягом якого особа
може звернутися до суду за захистом
свого порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України. Відповідно
до пункту 1 частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Умовами п. 4.1 Договору передбачено, що
розрахунки провадяться шляхом оплати
Покупцем, яка здійснюється на підставі
рахунку Постачальника, протягом 15
банківських днів після постачання
узгодженої кількості вугілля.

Позивача звернувся з позовом до
господарського суду 15.04.2014р. Із
наданого позивачем розрахунку
вбачається, що частина позовних вимог
про стягнення пені складається з
нарахування пені за прострочення
оплати рахунків №448 від 23.10.2012р. та № 437
від 19.10.2012р. які фактично отримані
відповідачем 23.10.2012р та 19.10.2012р.

Тобто, зобов'язання відповідача
сплатити рахунок №448 мало бути
виконано до 09.11.2012р. та рахунок №437 до
05.11.2012р.

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Заявою від 12.06.2014р. (а.с.135) та у судовому
засіданні представник відповідача
просив застосувати строки позовної
давності в частині вимог про стягнення
пені та штрафу за вищевказаними
рахунками.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК
України).

Приймаючи до уваги, що позивач 15.04.2014р
звернувся до суду з вимогою про
стягнення пені за порушення
зобов'язань за рахунками №448 від
23.10.2012р. та № 437 від 19.10.2012р., тобто після
спливу строку позовної давності
частини визначеного позивачем періоду
і про застосування позовної давності
заявлено відповідачем, а також
відсутні підстави для визнання
поважними причини пропуску строку
позовної давності, суд дійшов висновку,
що сплив позовної давності, відповідно
до ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для
відмови у позові в частині стягнення
пені нарахованої за прострочення
оплати рахунків №448 від 23.10.2012р. та № 437
від 19.10.2012р. у періоди з 09.11.2012р. по
14.04.2013р. та з 05.11.2012р. по 14.04.2013р. а також є
підставою для відмови у задоволенні
позову в частині стягнення штрафу.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені за порушення
зобов'язань за рахунками №448 від
23.10.2012р. та № 437 від 19.10.2012р суд
встановив, що порядок її нарахування не
відповідає приписам ч.6 ст.232 ГК України
та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, ст.ст..1,3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань.

Внаслідок перерахунку судом
встановлено, що доведеними та
обґрунтованими є вимоги позивача в
частині стягнення пені за рахунком №448
у період з 15.04.2013р. по 09.05.2013р., що складає
104,64 грн. та за рахунком № 437 у період з
15.04.2013р. по 05.05.2013р., що складає 75,50 грн.

Тому задоволенню в частині стягнення
пені підлягає позовна вимога на суму
180,14 грн.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін. За
змістом статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене
господарський суд вважає, що позовні
вимоги ДП "Шахтарськантрацит" до ПАТ
"Шахта імені О.Ф.Засядько" підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

Припинити провадження у справі 905/2559/14
за позовом Державного підприємства
«Шахтарськантрацит» до Публічного
акціонерного товариства "Шахта імені
О.Ф.Засядько" в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 18933 грн. 30 коп.

Позовні вимоги Державного
підприємства «Шахтарськантрацит» до
Публічного акціонерного товариства
"Шахта імені О.Ф.Засядько" про стягнення
інфляційних нарахувань у розмірі 151,02
грн., 3 % річних у розмірі 740,50 грн., пеня -
9009,38 грн., штраф 7% у розмірі 1394,91 грн. -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Шахта імені О.Ф.Засядько"
(83054, м. Донецьк, пр.-т Засядька, ) на користь Державного
підприємства «Шахтарськантрацит» (86211,
Донецька область, м. Шахтарськ, вул.
Крупської, 20, ):

інфляційні нарахування - 151 грн. 02 коп.

3 % річних - 740 грн. 50 коп.

пеню - 180 грн. 14 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Шахта імені О.Ф.Засядько"
(83054, м. Донецьк, пр.-т Засядька, ) на користь Державного
підприємства «Шахтарськантрацит» (86211,
Донецька область, м. Шахтарськ, вул.
Крупської, 20, ) судовий
збір у сумі 1208 грн. 92 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 12
червня 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 16 червня 2014 року

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов