КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р. Справа№ 910/2014/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Март`янова Н.В.

від відповідача - Бойко Н.О.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Міністерства оборони України на
рішення Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 року (суддя Чибикіна
О.С.)

за позовом Міністерства
оборони України

до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будспецсервіс»

про визнання недійсними
додаткових угод,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Міністерство оборони України
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до ТОВ
«Будспецсервіс» про визнання
недійсними додаткових угод.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 року в задоволенні
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій вказує, що
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з`ясуванні обставин, що
мають значення для справи, а тому
просить суд скасувати рішення
Господарського суду м. Києва від 27.03.2014
року та постановити нове, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 року
колегією суддів прийнято до
провадження апеляційну скаргу і
призначено до розгляду.

Через відділ документального
забезпечення до суду від представника
відповідача надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому він
зазначив, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, а тому просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача та відповідача в
судове засідання з`явилися та надали
усні пояснення стосовно предмету
спору.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

31 грудня 2003 року між Міністерством
оборони України та Відкритим
акціонерним товариством «Трест
«Південзахідтрансбуд» був укладений
Генеральний договір № 7/38-03 про
будівництво, придбання та забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України та членів їх сімей житлом
шляхом пайової участі.

Предметом цього договору є визначення
порядку співробітництва сторін щодо
здійснення будівництва комплексу
об'єктів, які буде розташовано на
земельній ділянці площею 18,46 га
військового містечка №2 (м. Київ, вул.
Підвисоцького,4) та забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України та членів їх сімей житлом
шляхом пайової участі у будівництві.

Відповідно до п. 2.5. Генерального
договору з метою прискорення
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей житлом, відповідно до
звернень позивача та на підставі
додаткових угод до цього договору,
інвестор зобов'язується надати
позивачу в межах належної останньому
відповідно до результатів будівництва
«Комплексу об'єктів» частки загальної
площі квартир, квартири в закінчених
будівництвом будинках в інших (ніж
місто Київ) регіонах України та в інших
(ніж місцезнаходження «Комплексу
об'єктів») районах міста Києва у
порядку та на умовах, що визначені цим
Генеральним договором.

Пунктом 2.6 Генерального договору
визначено, що позивач делегує ВАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд» право на
залучення коштів українських та
іноземних юридичних та фізичних осіб
для участі у будівництві «Комплексу
об'єктів», на умовах, які визначить ВАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд», згідно
чинного законодавства України.

Згідно з п. 3.1. та підпунктом 3.1.1.
Генерального договору після введення
«Об'єкту» в експлуатацію позивач
отримує квартири, загальна площа яких
становить 25% від загальної площі
квартир в «Комплексі об'єктів», що
орієнтовно становить 85000 кв.м.

З метою прискорення забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
житлом сторони узгодили і встановили,
що квартири загальною площею,
визначеною цим підпунктом, отримуються
позивачем наступним чином:

- починаючи з 2004 року, відповідно до
пропозицій позивача ВАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» надає позивачу
квартири в інших ніж місцезнаходження
«Комплексу об'єктів» районах м. Києва
та в населених пунктах в межах
Київського гарнізону, загальна площа
яких становить 5 % від загальної площі
квартир в «Комплексі об'єктів»;

- починаючи з 2004 року, відповідно
до пропозицій позивача ВАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» надає позивачу
квартири в інших ніж визначені в
попередньому абзаці регіонах України,
загальна площа яких становить 20%, від
загальної площі квартир в «Комплексі
об'єктів».

Відповідно до п. 3.1.2 Генерального
договору ВАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» отримує 100 %
загальної площі квартир в «Комплексі
об'єктів» та 100 % нежитлових
вбудовано-прибудованих приміщень
соціально-побутового, торгівельного та
адміністративного призначення,
підземний паркінг, інженерні мережі та
будинки і споруди соціального,
побутового, торгівельного та
адміністративного призначення
загальною площею згідно «Проекту», які
входять до складу «Комплексу об'єктів»
і будуть побудовані на території
військового містечка у Печерському
районі м. Києва по вул. Підвисоцького, 4
на земельній ділянці загальною площею
18,46 га.

Розмір частки позивача, яку він має
отримати за результатами будівництва
«Комплексу об'єктів» визначається на
підставі проектно-кошторисної
документації і остаточно уточнюється
на підставі документації Бюро
технічної інвентаризації після здачі
«Комплексу об'єктів» (або відповідних
його складових частин) в експлуатацію.

З метою надання ВАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» можливості на
залучення інвестицій від третіх осіб
(згідно пункту 2.6. Генерального
договору) сторони, визначають, що ВАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд» може до
введення «Комплексу об'єктів» в
експлуатацію, залучати інвестиції щодо
будь-якої складової частини «Комплексу
об'єктів» на власний розсуд. (п. 3.2.
Генерального договору).

Сторони погодили і встановили, що для
досягнення мети цього Генерального
договору і розмежування повноважень
між сторонами, позивач передає, а ВАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд» приймає
повноваження на виконання функцій
замовника «Комплексу об'єктів», а також
ВАТ «Трест «Південзахідтрансбуд»
приймає та може за власним рішенням
прийняти на себе виконання функцій
генерального підрядника на
будівництво «Комплексу об'єктів».

Позивач зобов'язується надати ВАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд» прийняте
у встановленому порядку рішення про
звільнення земельної ділянки, на якій
заплановано здійснення будівництва
«Комплексу об'єктів» (в/м № 2), необхідні
для виконання ВАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» зобов'язань за
цим Генеральним договором протягом 30
днів з дати підписання даного
Генерального договору.

Строки виконання робіт щодо складання
планово-технологічного завдання та
завдання на проектування, розробки
проектно-кошторисної документації,
будівництва та введення в експлуатацію
«Комплексу об'єктів» (або його
складових частин) визначаються
сторонами додатково.

Згідно п. 6.1., п. 6.2., п. 6.3 Генеральний
договір набуває чинності з дати його
підписання.

5 січня 2004 року між позивачем та ВАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд» був
укладений додатковий договір № 1 до
Генерального договору.

У відповідності до п. 1 додаткового
договору № 1 сторони домовились, що з
дати підписання цього додаткового
договору по тексту Генерального
договору визначення «інвестор»
замінити на - «пайовик».

Пункт 2.6. Генерального договору
відповідно до пункту 2 додаткової угоди
№ 1 сторони виклали в такій редакції:
«Позивач делегує ВАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» право на
залучення коштів українських та
іноземних юридичних та фізичних осіб
для участі у будівництві «Комплексу
об'єктів», на умовах, які згідно чинного
законодавства України визначить ВАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд», та за
попереднім погодженням із позивачем.».

30 січня 2004 року між позивачем ВАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд» та
відповідачем був укладений додатковий
договір № 2 до Генерального договору.

Відповідно до п. 1 додаткового договору
№ 2 сторони домовились, що з дати
підписання цього додаткового договору
включено як учасника будівництва
вищевказаного «Комплексу об'єктів»
третю сторону - відповідача.

Відповідно до п. 4 додаткового договору
№ 2 п. 3.4., п. 4.2. та п.п. 4.2.2. Генерального
договору викладено наступним чином:
«Сторони погодили і встановили, що для
досягнення мети цього Генерального
договору і розмежування повноважень
між сторонами, позивач передає
повноваження на виконання функцій
замовника «Комплексу об'єктів» ВАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд» та
відповідачу.

Так, відповідач, зокрема, здійснює
вибір Генерального проектувальника
(надалі - Генпроектувальник) на
розробку проектно-кошторисної
документації та Генерального
підрядника (надалі - Генпідрядник) на
будівництво «Комплексу об'єктів» (чи
його складової частини), або приймає
функції генпідрядника на себе та
виконує функції позивача, що визначені
п. 3.4. цього додаткового договору, а
також за власним рішенням приймає на
себе виконання функцій Генпідрядника
на будівництво «Комплексу об'єктів», а
ВАТ «Трест «Південзахідтрансбуд»,
зокрема, бере участь у передачі
позивачем місцевим органам влади та
самоуправління, а також
експлуатаційним організаціям
попередньо погоджених часток житла та
будівель і споруд соціально-побутового
призначення у «Комплексі об'єктів», що
становлять пайову участь у розвитку
соціальної інфраструктури міста, також
надає позивачу у погоджені сторонами
строки, але не пізніше ніж у
встановлені п. 3.1.1. цього договору, і
порядку квартири, загальною площею,
визначеною відповідно до положень п.
3.1.1. Генерального та цього договору».

25 липня 2004 року між позивачем (замовник
за додатковим договором), ВАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» та
відповідачем був укладений додатковий
договір № 3 до Генерального договору.

Пунктом першим додаткового договору №
3 сторони домовились, що з дати
підписання цього додаткового договору
ВАТ «Трест «Південзахідтрансбуд»
добровільно відмовляється від
виконання умов договору та в
односторонньому порядку розриває
договірні відносини із позивачем та
відповідачем, які передбачені
Генеральним договором.

Відмова ВАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» від виконання
умов договору і розрив договірних
відносин з позивачем та відповідачем
не тягне за собою ніякої фінансової та
майнової відповідальності. Сторони не
мають ніяких фінансових, майнових і
інших претензій в зв'язку з розривом
договірних відносин.

В зв'язку з вищевикладеними змінами,
сторони домовились, що з дати
підписання цього додаткового договору
виключити із тексту раніше укладених
між сторонами договорів визначення
пайовик-1 (ВАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд») і пайовик-2
(відповідач) та далі по тексту
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будспецсервіс», яке
залишається у договорі, іменувати
пайовик (відповідач).

7 квітня 2005 року між позивачем та
відповідачем укладений договір про
врегулювання відносин, що виникли в
результаті виконання Генерального
договору №7/38 від 31.12.2003 року про
будівництво, придбання та забезпечення
військовослужбовців Збройних сил
України та членів їх сімей житлом
шляхом пайової участі № 227/УПБ-74Д-05.

Сторони в договорі зазначили, що
констатують, що на виконання
попередніх договорів товариство
інвестувало кошти на будівництво житла
на підставі угод з Міністерством
оборони України, яке зі своєї сторони є
замовником будівництва житла.

На виконання попередніх договорів
товариство передало міністерству
станом на 01.03.2005 р.оку 10878,12 кв.м. житла
на загальну суму 18394374,00 грн., що
становить 4313,25 кв.м. в м. Києві та межах
Київського гарнізону та 6564,87 кв.м. в
інших регіонах України.

Відповідно до п. 1.7. договору про
врегулювання відносин остаточна
частка міністерства і загальна сума
фінансування будівництва житла для
військовослужбовців Збройних сил
України (з врахування вартісних та
кількісних показників) будуть
відкориговані за результатами
затвердженої проектно-кошторисної
документації і отриманого
відповідного висновку служби
«Київдержекспертиза» на весь комплекс
забудови земельної ділянки, але не
пізніше 31 грудня 2005 року.

Згідно з пп. 2.4.7. договору про
врегулювання відносин, відповідач
зобов'язаний надати позивачу, в
узгоджені сторонами строки і порядку,
квартири (оплачені майнові права на
них), загальною площею, визначеною
згідно з умовами договору.

З метою належного виконання умов
договору та для непередбачуваних на
момент набрання чинності договором
випадків, 15% загальної суми договору,
вказаної в попередньому пункті
становлять резервний фонд товариства.

У випадку неможливості придбання
(передачі міністерству) в повному
об'ємі орієнтовно 85000 кв.м. житла (в тому
числі оплачених майнових прав на
квартири) кошти резервного фонду
перераховуються товариством на
рахунок міністерства у розмірі
необхідному для дофінансування. (п. 3.6.
договору про врегулювання відносин).

Будь-яка передача квартир, оплачених
майнових прав на квартири по цьому
Договору оформлюється Актами прийому
передачі, що підписуються
уповноваженими особами сторін та
затверджуються керівником
відповідного структурного підрозділу
міністерства з питань будівництва в
день їх підписання. Акти є невід'ємною
частиною договору. (п. 3.7. договору про
врегулювання відносин).

8 квітня 2005 року сторонами підписано
додаткову угоду № 227/УПБ-75-05 до договору
про врегулювання відносин, відповідно
до п. 1. якої, товариство купує, а
міністерство продає пай міністерства,
визначений у пункті 1.1.1. договору про
врегулювання відносин, що виникли в
результаті виконання Генерального
договору.

Згідно з п. 3. додаткової угоди
остаточна ціна паю міністерства буде
відкоригована сторонами за
результатами затвердженої
проектно-кошторисної документації і
отриманого відповідного висновку
служби «Київекспертиза» на весь
комплекс забудови земельної ділянки,
але не пізніше десяти днів з дати
отримання товариством зазначеного
висновку.

Пунктом 4.3. додаткової угоди сторони
визначили порядок вивезення майна та
сплати грошових траншів на виконання
угоди.

25 квітня 2005 року між Міністерством
оборони України та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будспецсервіс» було укладено
додаткову угоду б/н до договору №
227/УПБ-74Д-05 про врегулювання відносин,
відповідно до умов якої сторони
визначили терміни здійснення оплати
пайової участі у будівництві житла та
терміни вивільнення земельної ділянки
від військового майна (до 15.07.2005 року) та
визначили, що з моменту останнього
грошового траншу, права Міністерства
оборони України, як замовника по
договору припиняються, за виключенням
прав що випливають з п. 1.7 Договору.

02 вересня 2005 року між Міністерством
оборони України та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будспецсервіс» було укладено
додатковий договір б/н до договору №
227/УПБ-74Д-05 про врегулювання відносин,
відповідно до умов якого сторони
домовились, що Товариство, в рахунок
виконання своїх грошових зобов'язань з
фінансування житла за договором про
врегулювання, має право передавати
Міністерству майнові права на житло.

Також сторони домовились, що передача
Товариством Міністерству майнових
прав на житло згідно п.1.3 договору про
врегулювання (місце розташування
будинку, кількість квартир та їх
характеристики, вартість та площа
житла) сплачених по договорам пайової
участі з підприємствами - виконавцями
МО України фіксується підписанням
протоколу (акту звірки
взаєморозрахунків) про стан виконання
сторонами договірних зобов'язань по
договору № 227/УПБ-74Д-05 від 07.04.2005 року
про врегулювання відносин що виникли в
результаті виконання Генерального
договору від 31.12.2003 року № 7/38-03 про
будівництво, придбання та забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України та членів їх сімей житлом на
умовах пайової участі.

25 жовтня 2005 року між Міністерством
оборони України та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будспецсервіс» було укладено
додаткову угоду б/н до договору №
227/УПБ-74Д-05 про врегулювання відносин.

27.10.2005 року Міністерство оборони
України та Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будспецсервіс»
склали протокол про стан виконання
сторонами договірних зобов'язань, в
якому сторони підтвердили, що ТОВ
«Будспецсервіс» передало, а
Міністерство оборони України прийняло
сплачені майнові права на отримання
квартир, які вказано в переліку що
міститься в даному протоколі.

17 березня 2006 року між Міністерством
оборони України та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будспецсервіс» було укладено
додаткову угоду б/н про припинення
договірних зобов'язань виконанням,
проведеним належним чином, відповідно
до умов якої сторони дійшли
домовленості про припинення
договірних зобов'язань між
Міністерством та Товариством, у зв'язку
з повним виконанням умов Генерального
договору від 31.12.2003 року.

Міністерство оборони України
звернулося із даним позовом до суду,
мотивуючи свої вимоги тим, що зазначені
в угодах: б/н від 02.09.2005 року, б/н від
25.10.2005 року та б/н від 17.03.2006 року, що
укладені до договору №227/УПБ-74Д-05 від
07.04.2005 року про врегулювання відносин,
що виникли в результаті виконання
Генерального договору від 31.12.2003 року №
7/38-03 про будівництво, придбання та
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил України та членів їх сімей
житлом на умовах пайової участі, зміни
призвели до настання негативних
наслідків для позивача, укладання
даних угод суперечило ст. 23 Закону
України «Про планування та забудову
територій» та дані угоди укладені від
імені Міністерства оборони України
особою, що не мала відповідних
повноважень.

Вказана стаття Закону України «Про
планування та забудову територій»
встановлює правові та організаційні
основи планування, забудови та іншого
використання територій і спрямована на
забезпечення сталого розвитку
населених пунктів з урахуванням
громадських і приватних інтересів.

Судом першої інстанції було
встановлено, а колегією суддів
перевірено та погоджено висновок, що
заміна сторонами додатковою угодою від
25.10.2005 року в п. 1.6. договору про
врегулювання відносин словосполучення
«відповідно до затвердженої
проектно-кошторисної документації і
отримання висновку
«Київдержекспертиза…» на
словосполучення «відповідно до
повідомлення Дочірнього підприємства
«Інститут «Київгенплан» ВАТ
«Київпроект» про загальну площу
житлових будинків, що можуть бути
збудовані на земельній ділянці» та
викладення умовами цієї угоди нової
редакції п. 1.7. договору про
врегулювання відносин щодо
корегування сторонами остаточної
частки Міністерства оборони України і
загальної суми фінансування
будівництва житла відповідно до
наданої ДП «Інститут «Київгенплан» ВАТ
«Київпроект» інформації щодо основних
техніко-економічних показників
забудови спірної ділянки та
затвердження Протоколом про стан
виконання не пізніше 10.11.2005 року не
суперечить вимогам наведеної норми
закону.

Спірні додаткові угоди від 02.09.2005 року
та від 25.10.2005 року укладені
Міністерством оборони України в особі
начальника Центрального
спеціалізованого будівельного
управління полковника Ісаєнка Дмитра
Валерійовича, діючого на підставі
довіреності Міністерства оборони
України від 29.06.2005 року.

Повноваження Ісаєнка Д.В. на укладання
додаткових угод від 02.09.2005 року та від
25.10.2005 року підтверджуються
нотаріально посвідченою довіреністю
Міністерства оборони України в особі
Міністра оборони України Гриценка
Анатолія Степановича від 29.06.2005 року,
яка міститься в матеріалах справи.

Спірна додаткова угода від 17.03.2006 року
укладена Міністерством оборони
України в особі Директора Департаменту
будівництва та відчуження фондів
Міністерства оборони України Ісаєнка
Дмитра Валерійовича, діючого на
підставі Наказу Міністерства оборони
України № 772 від 28 грудня 2005 року.

Повноваження Ісаєнка Д.В. на укладання
додаткової угоди від 17.03.2006 року
підтверджуються Наказом Міністерства
оборони України № 772 від 28.12.2005 року про
деякі питання організації будівництва
житла, яким йому було надано право
підписання договорів пайової участі в
будівництві, інвестування будівництва
житла, підряду на капітальне
будівництво, інші види договорів
предметом яких є будівництво житла для
військовослужбовців та членів їхніх
сімей на земельних ділянках,
закріплених за органами військового
управління, військовими частинами,
військовими навчальними закладами
установами та організаціями Збройних
Сил України, укладаються виключно від
імені Міністерства оборони України,
який також міститься в матеріалах
справи.

Господарським судом міста Києва
встановлено, що спірні додаткові угоди
від 02.09.2005 року, від 25.10.2005 року та від
17.03.2006 року були підписані
уповноваженою на те особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного
кодексу України орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Доказів обмеження повноважень Ісаєнка
Д.В. на укладання спірних угод та
доказів того, що відповідач знав чи не
міг не знати про такі обмеження в
розумінні ст. 92 ЦК України позивачем
ані суду першої інстанції ані суду
апеляційної інстанції не надано.

Виконання умов договору про
врегулювання відносин відповідно до
додаткової угоди від 17.03.2006 року про
припинення зобов'язань за договором
підтверджується актами
прийому-передачі квартир від 11.05.2004
року, 14.05.2004 року, 28.05.2004 року, 22.06.2004 року,
15.06.2005 року, 02.02.2006 року; актом звірки
взаєморозрахунків від 01.09.2005 року;
платіжними дорученнями викупу паю
Міністерства оборони України згідно
договору №227/УПБ-74Д-05 від 07.04.2005 року та
додаткових угод №227/УПБ-75-05 від 08.04.2005
року, №227/УПБ-76-Д-05 від 25.04.2005 року та
додаткового договору №б/н від 02.09.2005
року, протоколом від 12.10.2005 року про
врегулювання відносин по договору
№227/УПБ-74Д-05 від 07.04.2005 року; актом
ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Департаменту капітального будівництва
Міністерства оборони України від 24.10.2011
року №234/40/178; протоколом наради щодо
стану здійснення розрахунків від 20.10.2005
року по договору №227/УПБ-74Д-05;
протоколом про стан виконання
сторонами договірних зобов'язань від
27.10.2005 року за договором №227/УПБ-74Д-05,
які містяться в матеріалах справи та
спростовує позицію позивача про
настання для нього негативних
наслідків.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

В силу положень ст. 204 Цивільного
кодексу України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і
наслідки недійсності правочину можуть
бути передбачені винятково законами.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

В розумінні зазначених правових норм
позивачем не доведено суду
обґрунтованість позовних вимог та не
надано належних доказів, що
підтверджують невідповідність спірних
додаткових угод умовам чинного
законодавства, а зазначені у позові
обґрунтування позовних вимог не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

Таким чином, позивачем за заявленими
вимогами та їх правовими підставами не
доведено наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання
правочинів недійсними, а отже колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції стосовно того, що
позовні вимоги Міністерства оборони
України не підлягають задоволенню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та надані позивачами докази,
враховуючи вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно з`ясовано обставини справи,
винесено рішення у відповідності до
норм матеріального і процесуального
права, з повним з`ясування обставин, що
мають значення для справи, правомірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Міністерства оборони України, а
тому апеляційна скарга Міністерства
оборони України не підлягає
задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Міністерства
оборони України залишається без
задоволення, судові витрати,
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства
оборони України залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду м. Києва від 27.03.2014 року у справі №
910/2014/14- без змін.

Матеріали справи № 910/2014/14 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов