ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.Справа № 922/1417/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інститут
Харківпроект" (м. Харків) до ФОП
ОСОБА_1 (м. Харків) про стягнення 22433,94
грн. за участю представників сторін:

позивача - Маркушевська К.Ю.
(довіреність від 09.04.2014 р.);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інститут
Харківпроект", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 на
свою користь заборгованість, яка
виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором оренди №26/12,
укладеним між сторонами 02.10.2012 р.
Відповідно вимог позовної заяви,
заявлена до стягнення сума
заборгованості становить 22433,94 грн., з
яких 13330,72 грн. - сума основного боргу;
814,09 грн. - сума пені; 191,25 грн. - штраф; 267,71
грн. - 3% річних; 7650,00 грн. - неустойка.
Судові витрати в розмірі 1827,00 грн.
просить суд покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні 02.06.2014 р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

Відповідач у призначене судове
засідання 02.06.2014 р. не з'явився, ухвала
про порушення провадження у справі від
11.04.2014 р. та ухвала суду від 22.04.2014 р., що
були направлені відповідачеві
рекомендованим листом за його поштовою
адресою, вказаною в позовній заяві, яка
також співпадає з адресою в наданому
позивачем витязі з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців №18655990 від 13.05.2014 р.,
повернулись до господарського суду з
довідкою Укрпошти про закінчення
терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011, особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Згідно Інформаційного листа Вищого
господарського суду України N 01-8/1228,
02.06.2006 року "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що відповідач
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи й
відсутність представника відповідача
не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає, згідно ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, за
можливе розгляд справи за позовної
заявою позивача за наявними у справі і
додатково наданими на вимогу суду
матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

02 жовтня 2012 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендатор)
та ТОВ "Інститут Харківпроект"
(орендодавець) був укладений договір
оренди № 26/12 (далі - договір), згідно з
п.1.1. якого орендодавець передає, а
орендатор приймає в тимчасове платне
користування (оренду) нежитлове
приміщення №7 загальною площею 17,0 кв.м.,
що знаходиться на 4-му поверсі
нежитлової будівлі, літера "А-9",
розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (далі
- об'єкт оренди).

Відповідно до пункту 3.1. договору сума
щомісячної орендної плати за
користування об'єктом оренди складає
1275,00 грн (одна тисяча двісті сімдесят
п'ять гривень, нуль копійок) в тому
числі ПДВ. Крім того відповідно до
пунктів 3.1.1. и 3.1.3. договору до загальної
суми щомісячної орендної плати не
входить вартість комунальних послуг та
експлуатаційних витрат (в тому числі
опалення, електроенергія, вода,
водовідведення, витрати по утриманню
будівлі та ін.). Нарахування
комунальних послуг та експлуатаційних
витрат починається з 02.10.2012 р.

Фактичне передання приміщення в
користування відповідачу
підтверджується актом
приймання-передачі від 02.10.2012 р., який
був підписаний сторонами договору.

Згідно пункту 1.6. договору, строк оренди
з 02.10.2012 р. по 31.12.2012 р. з можливістю
пролонгації за умови згоди обох сторін
(пункт 6.3. договору).

31.12.2012 р. між сторонами договору була
укладена додаткова угода №1, згідно з
якою строк дії договору був
продовжений до 31.12.2013 р. включно.

Дотримуючись умов договору позивач
сумлінно та систематично виконував
зазначені послуги, що підтверджується
актами надання послуг оренди та
відшкодування комунальних послуг та
експлуатаційних витрат.

Судом встановлено, що за період з 02.10.2012
р. по 31.12.2012 р. відповідач дотримувався
виконання свого грошового зобов'язання
. Однак , починаючи з лютого 2013 року ФОП
ОСОБА_1 припинив виконання своїх
зобов'язань , а саме повне та своєчасне
перерахування коштів на рахунок
позивача за договором оренди, що і
стало підставою для звернення позивача
до суду з позовом про стягнення боргу.

В порядку досудового врегулювання
спору, відповідно до частини 2 ст. 6
Господарського процесуального кодексу
України, позивачем на адресу
відповідача було надіслано претензію
№ 02/13 про ліквідацію заборгованості,
яка була зареєстрована у журналі
вихідних за номером № 690 від 03.12.2013 р.
Однак, зазначену вимогу відповідач
залишив без відповіді та задоволення.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 762 Цивільного кодексу України
визначено, що за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на надані
суду акти здачі-прийняття робіт
(наданих послуг).

З матеріалів справи вбачається, що акт
здачі-прийняття робіт (наданих послуг)
№ОУ-00822 не містить підпису відповідача,
а також в матеріалах справи відсутні
докази надсилання відповідачу та
отримання ним цього акту.

Відповідно до акту звіряння взаємних
розрахунків ТОВ "Інститут
Харківпроект" та актів наданих послуг
заборгованість відповідача за період з
лютого по грудень 2013 року складає 10587,29
грн.

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України
(судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень) суд зазначає, що обов'язок
по доведенню існування в договорі
обов'язку відповідача відшкодовувати
суми орендних плат у встановленому
розмірі покладений на позивача.

Проте, в даному випадку цей тягар
доказування позивачем не витриманий в
повному обсязі, належних доказів суду
не надано.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення
заборгованості з орендної плати
правомірна та обґрунтована частково в
сумі 10587,29 грн.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Приписами частини 1 статті 216 ГК України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Положеннями частини 2 статті 217 ГК
України визначено, у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні санкції
(неустойка, штраф, пеня - частина 1
статті 230 ГК України);
оперативно-господарські санкції.

Згідно з п.3.5. у разі прострочення
оплати орендної плати більш ніж на
п'ять днів, орендар сплачує орендодавцю
за кожен день прострочення пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діє на
момент такого прострочення, від суми
заборгованості за кожен день
прострочення, а також штраф у розмірі 15%
від розміру орендної плати.

Позивачем зроблений розрахунок пені в
розмірі 814,09 грн., оскільки надані
розрахунки не відповідають вимогам
чинного законодавства, тому нарахована
сума пені підлягає стягненню з
відповідача частково в розмірі 733,63 грн.
В іншій частині стягнення пені слід
відмовити.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок штрафу у розмірі 15%, суд
дійшов висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача штрафу в сумі
191,25 грн. підлягає задоволенню як
правомірна.

Згідно з п.п. 2.3,2.5 договору фактичне
повернення об'єкту оренди та
припинення його використання
орендатором підтверджується актом
приймання - передачі (повернення), який
підписується уповноваженими
представниками сторін та є невід'ємною
частиною цього договору. Повернення
об'єкту оренди повинно бути виконано
протягом двох робочих днів з дня
припинення чи розірвання цього
договору. Дане положення договору не
було виконане. Між сторонами не був
підписаний акт приймання - передачі
(повернення) об'єкту оренди.

Відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України, якщо
наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки
у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок неустойки, суд дійшов
висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача неустойки в
сумі 7650,00 грн. підлягає задоволенню як
правомірна.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем зроблений розрахунок 3%
річних в розмірі 267,71 грн., оскільки
надані розрахунки не відповідають
вимогам чинного законодавства, тому
нарахована сума 3% річних підлягає
стягненню з відповідача частково в
розмірі 239,36 грн. В іншій частині
стягнення 3% річних слід відмовити.

Позивачем зроблений розрахунок
інфляційних витрат в розмірі 180,17 грн.,
оскільки надані розрахунки не
відповідають вимогам чинного
законодавства, тому нарахована сума
інфляційних витрат підлягає стягненню
з відповідача частково в розмірі 144,36
грн. В іншій частині стягнення
інфляційних витрат слід відмовити.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 11, 509, 526, 527, 530, 599, 610, 612, 625, 765
Цивільного кодексу України, ст.ст 174, 193,
216, 217, 230, 231 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 43, 49, 75, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 (61146, АДРЕСА_1; Ід.
номер НОМЕР_1; Тимчасове посвідчення на
постійне проживання серія НОМЕР_2
видане 23.11.2001 УПР и ГР УМВС України в
Харківській області; Св-во про державну
реєстрацію НОМЕР_3 від 14.06.2004) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інститут
Харківпроект" (61166, м. Харків, пр. Леніна,
38; ; р/р № 4100 в АТ
"УкрСиббанк", м. Харків; МФО 351005; Св.-во
платника ПДВ № 30009340; ІПН 98) суму
боргу в розмірі 10587,29 грн., штраф в
розмірі 191,25 грн., пеню в розмірі 733,63
грн., інфляційні витрати в розмірі 144,36
грн., 3% річних в розмірі 239,36 грн.,
неустойку в розмірі 7650,00 грн. та витрати
по сплаті судового збору в сумі 1827,00
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В іншій частині позовних вимог в позові
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.06.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова