ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2014 р.
Справа № 909/40/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.

розглянув апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" від 04.04.14р. за №14/2-239

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 25.03.2014р.

у справі № 909/40/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача державного міського
підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго",
м.Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в розмірі
7672443,46 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Старчик А.А.,

від відповідача - Бажан О.М.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 25.03.2014р.
у справі №909/40/14 (суддя Кавлак І.П.)
стягнуто з державного міського
підприємства (надалі - ДП)
"Івано-Франківськтеплокомуненерго" на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (надалі -
ПАТ «НАК «Нафтогаз України») 6227359,11 грн.
заборгованості за поставлений
природний газ, 256061,55 грн. пені, 305564,10 грн.
штрафу, 288627,54 грн. 3% річних, 26702,47 грн.
інфляційних втрат. В решті позову про
стягнення 256061,55 грн. пені, 305564,10 грн.
штрафу та 6503,04 грн. інфляційних втрат -
відмовлено.

При прийнятті рішення суд виходив з
того, що сума основної заборгованості
підтверджена матеріалами справи та
визнається відповідачем, а отже
підлягає до стягнення. Нараховані
позивачем суми штрафу та трьох
відсотків річних суд визнав вірними, а
щодо пені і інфляційних здійснив
перерахунок. При цьому, оскільки суд не
може виходити за межі позовних вимог,
то попри те, що перерахований розмір
пені становить 532639,85 грн., суд взяв до
уваги заявлений розмір 512123,10 грн. Крім
того, суд скористався своїм правом,
передбаченим п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України, ст.
233 ГК України і ч.3 ст. 551 ЦК України, та
зменшив розмір штрафу та пені за
несвоєчасне виконання відповідачем
основного зобов'язання на 50%.

Дане рішення оскаржив позивач,
оскільки вважає, що при його прийнятті
суд порушив норми матеріального та
процесуального права та неповно
дослідив істотні обставини, що мають
значення у даній справі, у зв'язку з чим
рішення в частині відмови у стягненні
256061,55 грн. пені та 305564,10 грн. штрафу
просить скасувати та прийняти нове
рішення, яким в цій частині позовні
вимоги задоволити. Скаржник зазначив,
зокрема, що суд не врахував особливості
діяльності позивача та його важкий
фінансовий стан, а відсутність вини
відповідача у виникненні боргу та його
важкий фінансовий стан не вважає
винятковими обставинами, тому,
відповідно, вони не можуть бути
підставою для зменшення неустойки в
розумінні ст.233 ГК України та п.3 ч.1 ст. 83
ГПК України.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, ДП
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
подало до суду відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить оскаржуване
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення. У відзиві
відповідач зазначив, що суд правильно
застосував норми права, які регулюють
спірні правовідносини та вірно
врахував високий ступінь виконання
боржником своїх зобов'язань щодо
сплати основної заборгованості, важке
фінансове становище відповідача та те,
що заборгованість перед позивачем в
нього виникла у зв'язку із несвоєчасною
сплатою йому за послуги з
теплопостачання споживачами, основну
частину яких становить населення.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

30.09.2011р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України»
(продавцем) та ДП
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
(покупцем) укладено договір №14/2308/11 на
купівлю-продаж природного газу (надалі
- договір), відповідно до якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору. (а.с. 12-17).

Згідно пунктів 3.3, 3.4 договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу, в якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його ціна та
вартість. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Додатковими угодами №1 від 11.10.2011р., №2
від 11.01.2012р., №3 від 19.01.2012р., №4 від
27.06.2012р., №5 від 03.12.2012р. сторонами
внесено зміни до положень договору
щодо ціни, порядку розрахунків,
реквізитів сторін, кола споживачів та
кількості газу (а.с. 18-23).

На виконання умов договору, позивач
передав у власність відповідачу
протягом жовтня-грудня 2011 року та
січня-серпня, жовтня-грудня 2012 року
природний газ на загальну суму 87336773,96
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи актами
приймання-передачі природного газу,
які підписані сторонами та скріплені
їх печатками (а.с. 24-37).

Відповідач своїх зобов'язань за
договором належним чином не виконував -
кошти за поставлений природний газ
сплачував із порушенням договірних
строків та оплатив лише частину
поставленого природного газу на суму
81109414,85 грн., у зв'язку з чим перед
позивачем в нього виникла
заборгованість 6227359,11 грн.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з позовом
про стягнення 6227359,11 грн.
заборгованості за поставлений
природний газ, 512123,10 грн. пені, 611128,20 грн.
штрафу, 288627,54 грн. 3% річних, 33205,51 грн.
інфляційних втрат.

Судова колегія, заслухавши пояснення
представників сторін, оцінивши подані
сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам
справи, вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та,
відповідно, скасування оскаржуваного
рішення - відсутні, з огляду на
наступне:

Відповідно до ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
вказаного кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що
оплата за природний газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначалось вище, відповідач своїх
обов'язків за договором не виконав та
лише частково оплатив вартість
поставленого газу на суму 81109414,85 грн., у
зв'язку з чим перед позивачем в нього
виникла заборгованість 6227359,11 грн.
Вказана сума заборгованості
підтверджується матеріалами справи
(а.с. 38-41) та визнається відповідачем
(а.с. 91-93). Таким чином, висновок
місцевого господарського суду про
стягнення основної суми боргу є вірним.

Факт прострочки відповідачем
виконання своїх грошових зобов'язань
за договором №14/2308/11 на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011р.
підтверджується матеріалами справи та
визнається відповідачем.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Пунктом 7.2 договору визначено, що в разі
невиконання покупцем умов п. 6.1 цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити продавцю пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

В позовній заяві ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» надало розрахунок пені та
штрафу, розмір яких становить,
відповідно, 512123,10 грн. та 611128,20 грн. (а.с.
42-47).

При перевірці правильності розрахунку
пені, суд першої інстанції встановив,
що по акту від 30.11.2012р. (за жовтень
місяць) позивачем було допущено
арифметичну помилку, а отже, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня в сумі 532639,85
грн. Разом з тим, оскільки суд не вправі
виходити за межі заявлених позовних
вимог, а вказана сума пені перевищує
заявлену до стягнення, то суд першої
інстанції визнав, що належною та
обґрунтованою є пеня в розмірі 512123,10
грн., з чим погоджується і суд
апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком місцевого
господарського суду про підставність
вимог позивача про стягнення 512123,10 грн.
пені та 611128,20 грн. штрафу.

Разом з тим, пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК
України передбачено, що господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму ВГС
України від 26.12.2011р. №18 передбачено, що
господарський суд, вирішуючи питання
про зменшення розміру неустойки,
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Керуючись ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК
України, п. 3 ст. 83 ГПК України, суд
першої інстанції дійшов висновку про
можливість зменшити розмір санкцій на
50%. При цьому, з матеріалів справи
вбачається наявність наступних
підстав для зменшення розміру штрафних
санкцій:

1) майновий стан відповідача та
соціальна значущість підприємства (як
вбачається з п.1.2 договору, споживачами
природного газу є виключно населення,
релігійні організації та творчі
спілки), а важке фінансове становище
відповідача підтверджується
фінансовими документами, наявними в
матеріалах справи, а.с. 144-147);

2) високий ступінь виконання основного
зобов'язання станом на час розгляду
даної справи (відповідачем сплачено
понад 90% заборгованості, вказана
обставина підтверджується відомостями
про операції між сторонами, що наявні в
матеріалах справи, а.с. 38-41);

3) зумовленість невчасної оплати за
одержаний газ недостатніми
трансфертами з бюджетів для
відшкодування різниці між
затвердженими тарифами та фактично
понесеними витратами та невчасними
розрахунками за спожитий газ
населенням (а.с. 94, 143);

4) позивачем не було обґрунтовано
завдання йому збитків саме через
порушення відповідачем зобов'язань за
договором №14/2308/11 від 30.09.2011р.

Колегія суддів звертає увагу на
значний розмір штрафних санкцій, який є
предметом позову, а тому стягнення з
відповідача надмірних штрафних
санкцій може призвести до
дестабілізації роботи товариства по
поставці природного газу споживачам в
регіоні, на який поширюється сфера його
діяльності.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про підставність зменшення
розміру пені та штрафу до 50%, що
становить 256061,55 грн. пені та 305564,10 грн.
штрафу.

Стосовно доводів, наведених ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» в апеляційній
скарзі щодо незаконності
оскаржуваного рішення в частині
неповного стягнення пені та штрафу, із
покликанням на порушення судом
приписів ст.ст. 233 ГК України, 551 ЦК
України та 83 ГПК України, судова
колегія зазначає, що зазначеними
правовими нормами передбачено право
суду на зменшення розміру штрафних
санкцій, а тому посилання скаржника на
порушення судом даних норм є
необґрунтованим. При цьому, судом
першої інстанції враховано всі
об'єктивні обставини, які мають
значення при прийнятті рішення про
зменшення розміру пені.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши рішення місцевого
господарського суду щодо стягнення 3%
річних в розмірі 288627,54 грн. та
правильність перерахунку судом першої
інстанції інфляційних нарахувань в
сумі 26702,47 грн. (із врахуванням рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 25.12.2012 р.
у справі № 5010/1422/2012-5/83), суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
законність і обґрунтованість рішення в
цій частині.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судові витрати по апеляційній скарзі, в
порядку ст.49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 25.03.2014р.
у справі №909/40/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
12.06.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Новосад Д.Ф.