ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.06.14р. Справа № 904/2652/14

Суддя господарського суду
Дніпропетровської області Новікова
Р.Г. при секретарі судового засідання
Смирновій І.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали

За позовом Публічного акціонерного
товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ
МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ім.
Дзержинського", м. Дніпродзержинськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за
договором комісії

Представники:

Від позивача: Кузьменко Ю.М.,
довіреність № 14 від 14.01.14р.

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського" звернулось до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
позовом про стягнення заборгованості
за договором комісії в розмірі 9000,00грн.,
3% річних в розмірі 421,03грн. та суми
інфляційного збільшення в розмірі
868,09грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на порушення
відповідачем умов договору №11-0339-01 від
23.02.2011р. Внаслідок несплати
відповідачем товару переданого за
договором №11-0339-01 від 23.02.2011р.,
утворилась заборгованість в розмірі
9000,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 23.04.2014р.
порушено провадження у справі.

Представником позивача в судовому
засіданні від 13.05.2014р надано заяву про
виправлення помилки, яка фактично є
заявою про збільшення позовних вимог, а
саме позивач наполягає на стягненні з
відповідача 10289грн. 12коп., де 9000грн.00коп.
- основний борг, 421грн. 03коп. - 3% річних,
868грн.09коп. - інфляційні витрати.
Вказана заява про виправлення помилки
була прийнята до розгляду судом, також
судом були перевірені факти, викладені
в заяві.

21.05.14р. позивач через канцелярію суду
надав докази направлення заяви про
виправлення помилки №017/771 від 12.05.2014р.
на адресу відповідача.

Представник відповідача в судові
засідання від 13.05.14р. та 26.05.2014р. не
з'явився, про день, час, місце розгляду
справи повідомлявся належним чином
відповідно до вимог частини 1 статті 64
Господарського процесуального кодексу
України за адресою, зазначеною у позові
та повідомленою самим відповідачем.

Направлена господарським судом на
адресу відповідача кореспонденція
повернулась на адресу суду з відміткою
підприємства зв'язку "закінчення
терміну зберігання".

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

У разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Справа призначалась до розгляду
13.05.2014р., 26.05.2014р. та 18.06.2014р.

Представник позивача в судових
засіданнях підтримав правову позицію,
викладену в позовній заяві, наполягав
на задоволенні позову в повному обсязі.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд, встановив.

Публічне акціонерне товариство
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського" є повним
правонаступником всіх прав та
обов'язків Відкритого акціонерного
товариства " Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" відповідно до Статуту
Публічного акціонерного товариства
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського" зареєстрованого
державним реєстратором 07.05.2012р. (номер
запису - 7000964).

01.06.2006р. між Відкритим акціонерним
товариством " Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено
договір консигнації №26-1437-01.
Додатковою угодою №10 від 31.12.2010р.
термін дії вказаного договору було
продовжено до 31.03.2011р.

За умовами пункту 1.1 договору
консигнації №26-1437-01 від 01.06.2006р.
відповідач зобов'язується за
дорученням позивача здійснити в
інтересах останнього від свого імені
право чини з продажу продукції.

Згідно з пунктом 1.3 договору
консигнації №26-1437-01 від 01.06.2006р.,
виступаючи від свого імені, відповідач
самостійно укладає правочини з третіми
особами, які надалі іменуються
покупцями.

В подальшому, 23.02.2011р. між Відкритим
акціонерним товариством " Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" (надалі - позивач,
комітент) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі -
відповідач, комісіонер) укладено
договір комісії №11-0339-01 (надалі -
договір комісії).

За умовами пункту 1.1 договору комісії
відповідач за дорученням позивача
зобов'язується здійснити в інтересах
останнього від свого імені правочини з
продажу продукції виключно на
території України.

Відповідно до пункту 1.2 договору
комісії, найменування, кількість, сорт,
артикул та ціна продукції приводяться
в специфікаціях до договору та
являються його невід'ємною частиною.

Пунктом 1.3 договору комісії
передбачено, що виступаючи від свого
імені, комісіонер самостійно укладає
правочини з третіми особами, які по
тексту договору іменуються покупцями.

За умовами пункту 1.4 договору комісії,
комітент гарантує, що володіє правом
власності на вказану продукцію, яка не
знаходиться під заставою, арештом та на
неї не розповсюджуються права третіх
осіб.

Згідно з пунктами 2.1.1 та 2.1.2 договору
комісії на комісіонера покладено
обов'язок прийняти у комітента
продукцію, призначену для продажу, на
умовах СРТ склад "Комісіонера" у
відповідності з ІНКОТЕРМС 2000 року та
здійснити всі необхідні заходи для
забезпечення схоронності продукції
від втрати, недостачі або пошкодження.

Відповідач зобов'язаний прийняти
грошові кошти від покупців і щомісячно
звітувати перед позивачем про обсяги
реалізації (пункт 2.1.3 договору комісії).

У випадку, якщо продукція не буде
реалізована строком дії договору
комісії, комісіонер, за узгодженням з
комітентом зобов'язаний: або придбати
продукцію в свою власність, сплативши
її повну вартість; або повернути
продукції комітенту.

Умовами договору комісії передбачено,
що комісіонер щомісячно зобов'язаний
складати звіт та передавати його
оригінал комітенту не пізніше 3 числа
місяця наступного за звітним, в якому
зазначаються: найменування,
номенклатурний номер, артикул, номер
отпуску, за яким проводилося
відвантаження, ціна, залишок продукції
з зазначенням кількості і суми за
звітний період, реалізацію продукції з
зазначенням кількості і суми на кінець
звітного періоду.

Відповідно до пункту 2.1.8 комісіонер
зобов'язаний щомісячно перераховувати
комітенту грошові кошти, отримані від
покупців за реалізовану продукцію не
пізніше 7 числа місяцю, наступного за
звітним.

Згідно з пунктом 2.3.1 договору комісії,
комітент зобов'язується передати
комісіонеру продукцію на комісію.
Податкова накладна надається згідно з
діючим законодавством.

За приписами пункту 2.4.1 договору
комісії, комітент має право щомісячно
отримувати від комісіонера грошові
кошти, отримані від покупця за
реалізовану продукцію та вимагати
звіт, передбачений пунктом 2.1.7
договору.

Продукція вважається переданою
комітентом комісіонеру за якістю -
відповідно до сертифікату
відповідності; за кількістю -
відповідно кількості, зазначеній в
накладній (отпуск товару на сторону),
згідно положень пункту 3.1 договору
комісії.

Пунктом 5.1 договору комісії
передбачено, що у випадку втрати,
нестачі грошових коштів або продукції,
що знаходиться у комісіонера, останній
несе відповідальність відповідно до
діючого законодавства України.

Пунктом 6.6 договору комісії
передбачено, що після підписання цього
договору, та акту приймання-передачі
уповноваженими представниками обох
сторін, всі залишки нереалізованої
продукції за договором №26-1437-01 від
01.06.2006р. між Відкритим акціонерним
товариством "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 вважаються
прийнятими комісіонером за цим
договором, а договір №26-1437-01 від 01.06.2006р.
втрачає свою дію.

На виконання пункту 6.6 договору
комісії, 31.03.2011р. між позивачем та
відповідачем був підписаний акт
прийому-передачі продукції, за яким з
договору консигнації №26-1437-01 від
01.06.2006р. на договір комісії №11-0339-01 від
23.02.2011р. було передано продукцію у
кількості 688 штук на загальну суму
21994,56грн.

Відповідно до пункту 7.1, термін дії
договору комісії до 31.12.2011р. Додатковою
угодою №2 від 29.12.2011р. термін дії
договору комісії було подовжено до
31.12.2012р.

На виконання умов договору комісії
позивач передав, а відповідач прийняв
товар у кількості 2823 одиниць на
загальну суму 62817,48 грн., що
підтверджується накладною №68 від
16.01.2012р. та актом прийому-передачі №15
від 20.01.2012р.

Таким чином, загальна вартість товару
переданого на реалізацію за договором
комісії №11-0339-01 від 23.02.2011р. відповідно
до актів приймання-передачі б/н від
31.03.2011р. та №15 від 21.01.2012р. становить
84812,04грн.

29.10.2012р. між позивачем та відповідачем
підписано додаткову угоду №5 до
договору комісії №11-0339-01 від 23.02.2011р., за
умовами якої дію договору №11-0339-01 від
23.02.2011р. було припинено з 20.10.2012р., також
у цій додатковій угоді зазначений
порядок повернення нереалізованої
продукції.

На виконання умов пункту 2.1.7 договору
комісії відповідач надав позивачу звіт
№10 за жовтень 2012р. в якому зазначив, що
станом на 01.11.2012р. реалізовано 603
одиниці продукції на загальну суму 9166,14
грн.

У зв'язку з розірванням договору
комісії №11-0339-01 від 23.01.2011р. та з
урахуванням додаткової угоди №5 від
29.10.2012р. відповідач повернув позивачу
продукцію, яка на момент закінчення
терміну дії договору не була
реалізована, про що було складено акт
приймання-передачі №26 від 22.10.2012р. та
накладну №1 від 22.10.2012р. (а.с. 31-36),
відповідно до яких, кількість
нереалізованої продукції склала - 2086
одиниць на загальну суму 55334,94 грн. з
ПДВ.

Представником позивача в судовому
засіданні від 13.05.2014р надано заяву про
виправлення помилки №017/771 від 12.05.2014р.,
яка фактично є заявою про збільшення
позовних вимог. Позивач зазначає, що в
позовній заяві допустив помилку, в сумі
перерахованих відповідачем грошових
коштів зазначив 20231,00грн. замість
вірних 20213,00грн. В якості додатків до
зазначеної заяви, позивач надав
банківські виписки від 10.01.2014р. та
04.03.2014р., що підтверджують додаткове
погашення відповідачем боргу в розмірі
1000,00грн., не враховане в позовній заяві.
Також позивачем була надана службова
записка головного бухгалтера №031-494 від
08.05.2014р. за змістом якої до суми
заявленої до стягнення помилково
враховані гроші перераховані
відповідачем платіжним дорученням №42
від 08.04.2011р. в розмірі 735,90грн.

В судовому засіданні від 18.06.2014р.
представник позивача пояснив, що
грошові кошти в розмірі 735,90грн.
перераховані відповідачем платіжним
дорученням №42 від 08.04.2011р., були
зараховані згідно призначення платежу
з метою погашення заборгованості за
договором консигнації №26-1437-01 від
01.06.2006р. В свою чергу, сума боргу, яка
заявлена до стягнення, виникла за
договором комісії №11-0339-01 від 23.02.2011р.

Відповідачем в період з 06.05.2011р. по
10.04.2012р. було сплачено грошові кошти у
розмірі 7559,73грн. за договором
консигнації №26-1437-01 від 01.06.2006р., а в
період з 10.05.2012р. по 04.03.2014р. відповідач
сплатив грошові кошти за договором
комісії №11-0339-01 від 23.02.2011р. на загальну
суму 12917,37 грн. Зазначена інформація
підтверджується виписками з
банківського рахунку позивача
наявними в матеріалах справи (а.с. 28-53, 72,
73). Таким чином, загалом відповідачем в
період з 06.05.2011р. по 04.03.2014р. було
перераховано 20477,10грн.

З урахуванням загальної вартості
товару переданого на реалізацію за
договором комісії №11-0339-01 від 23.02.2011р.,
вартості товару поверненого
відповідачем позивачу у зв'язку з
розірванням зазначеного договору та
грошових коштів перерахованих
відповідачем в період з 06.05.2011р. по
04.03.2014р. на виконання своїх зобов'язань
з оплати товару за договором,
вбачається, що несплаченою залишається
заборгованість відповідача перед
позивачем в розмірі 9000,00грн.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
визначено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

При цьому, згідно зі статтею 525
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України
встановлює, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 193 Господарського кодексу
України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із положенням статті 43
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Таким
чином, приписами даної правової норми
встановлено, що господарський суд на
підставі доказів встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін.

Відповідно до статті 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не спростував належними та
допустимими доказами наявність суми
боргу в розмірі 9000,00грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором комісії
№11-0339-01 від 23.02.2011р. в розмірі 9000,00грн. є
правомірними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Позивачем наданий розрахунок суми
штрафних санкцій відповідно до якого
він наполягає на стягненні
інфляційного збільшення в розмірі
868,09грн. та 3% річних в розмірі 421,03грн.

Судом перевірені розрахунки штрафних
санкцій, встановлено, що позивач
нарахував штрафні санкції відповідно
до умов договору та чинного
законодавства України.

За умовами додаткової угоди №5 від
29.10.2012р. при виявлені невідповідності
кількості продукції залишків, з
урахуванням наданих комісіонером
залишків різниця підлягає виплаті
комісіонером впродовж 20 днів з дати
підписання актів прийому передачі
продукції. Акт приймання-передачі
продукції №26 підписано сторонами
22.10.2012р. Отже право вимоги виникло у
позивача 12.11.2012р.

Відповідно до частини другої статті 193
Господарського кодексу України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до частини першої статті 624
Цивільного кодексу України, якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Положеннями частини другої статті 625
Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 в частині
стягнення інфляційного збільшення в
розмірі 868,09грн. та 3% річних в розмірі
421,03грн. підлягають задоволенню.

Судові витрати розглядаються з
урахуванням норм статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись нормами Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України, статтями 1, 2, 4, 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6,
21, 22, 33, 34, 36, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором комісії в
розмірі 9000,00грн., 3% річних в розмірі
421,03грн. та суми інфляційного
збільшення в розмірі 868,09грн.
задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 () на користь Публічного
акціонерного товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" (;
Місцезнаходження: 51925,
Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ, вул. Кірова, 18 б)
заборгованість за договором комісії в
розмірі 9000,00грн., 3% річних в розмірі
421,03грн., суму інфляційного збільшення в
розмірі 868,09грн. та суму сплаченого
судового збору в розмірі 1827,00грн.

3. Видати наказ.

В судовому засіданні від 18.06.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення. Рішення може бути оскаржено
протягом десяти днів з дня його
підписання до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складений та
підписаний: 20.06.2014р.

Суддя Р.Г. Новікова