номер провадження справи 4/48/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2014
Справа №908/1537/14

за позовом Приватного підприємства
"Агрозавод", (юридична адреса: 03150, м.
Київ, вул. Барбюса, буд. 5-А;
адреса для листування: 08630, смт. Глеваха,
Васильківський район, Київська
область, вул. Коцюбинського, буд. 18)

до відповідача Приватного
підприємства "Бізон-Тех 2012", (70605, м.
Пологи, Пологівський район, Запорізька
область, вул. Крупської, буд. 162, кв. 11)

про визнання недійсним договору
поставки насіння № КВ-Н-3 від 12.03.2013 р.

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Тищенко Г.Г.,
довіреність № 01/14 від 08.01.2014р.

07.05.2014р. до господарського суду
Запорізької області звернулося
Приватне підприємство "Агрозавод", м.
Київ з позовною заявою до відповідача
Приватного підприємства "Бізон-Тех 2012",
м. Пологи, Пологівський район,
Запорізька область про визнання
недійсним договору поставки насіння №
КВ-Н-3 від 12.03.2013 р.

Ухвалою від 07.05.2014р. порушено
провадження у справі № 908/1537/14, справі
присвоєно номер провадження 4/48/14,
судове засідання призначено на 02.06.2014р.,
у сторін витребувані документи і
докази, необхідні для вирішення спору.

В судовому засіданні 02.06.2014р., на
підставі ст. 85 ГПК України, оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представника
відповідача розгляд справи
здійснювався без застосування
технічних засобів фіксації судового
процесу.

Представник позивача в судове
засідання 02.06.2014р., не з'явився, про
поважність причини неявки суд не
попереджав.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вирішив
за доцільне розглянути справу по суті
за наявними в ній матеріалами, яких
достатньо для вирішення спору по суті,
за відсутністю позивача.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються
на ст., ст. 203, 215, 509, 638, 901 ЦК України, ст.,
ст. 180, 207 ГК України, і полягають в тому,
що 12.03.2013р. між Позивачем, та
відповідачем був укладений Договір
поставки насіння № КВ-Н-3. Відповідно до
п. 1.1. Договору Постачальник
зобов'язується поставити та передати у
власність Покупця товар (насіння для
сівби). Проте, як зазначає позивач,
сторонами не визначено яка саме
кількість насіння для сівби повинна
бути поставлена та передана
Постачальником, а, отже, є підстави
стверджувати, що сторонами не було
погоджено таку істотну умову, як
предмет договору. У разі укладення
договору про виконання робіт або
надання послуг має бути визначений
результат цих робіт або послуг. Якщо
товар (роботи, послуги) потребують
детальнішої характеристики, такі
відомості відображаються у
специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору. Натомість, у
специфікації нічого не вказано про
кількість насіння для сівби, яку
повинен передати Постачальник, тобто
Відповідач, а мова йде лише про якісь
"п.од.". З викладеного вище вбачається,
що у Спірному договорі не визначені всі
його істотні умови, а саме: предмет
договору. Крім того, у п. 8.1.1 Спірного
договору зазначено, що за прострочення
поставки товару понад 5 днів
Постачальник сплачує Покупцю пеню у
розмірі 0,05 % від ціни непоставленого
товару. Натомість п. 8.1.3 Спірного
договору для Покупця, крім аналогічної
вищезазначеної штрафної санкції за
несвоєчасну оплату поставленого
товару передбачено ще і штраф у розмірі
30 % від суми боргу. Тобто, сторони
несуть, зовсім нерівнозначну по
фінансовим наслідкам
відповідальність, чим порушуються
засади добросовісності, розумності та
справедливості. Тобто, під час
укладання Договору поставки насіння №
КВ-Н-3 від 12.03.2013 року, не були додержані
вимоги щодо наявності істотних умов
договору та порушені принципи
розумності та справедливості, а це, в
свою чергу, дає підстави стверджувати,
що даний Договір не відповідає вимогам
закону. Враховуючи вищевикладене у
сукупності, позивач просить суд
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
вважає їх безпідставними та
необґрунтованими, виходячи з
наступного. Дійсно, 12.03.2013р. між
Приватним підприємством «Бізон-Тех 2012»
та Приватним підприємством
«Агрозавод» був укладений Договір
поставки насіння № КВ-Н-3.
Згідно із Специфікацію № 1 відповідач
зобов'язався поставити позивачу такий
товар: насіння соняшнику „НК Бріо"
(Круізер) у кількості 100 посівних
одиниць (п.од.) та насіння соняшнику „НК
Ромкі" у кількості 50 посівних одиниць
(п.од.) на загальну суму 258 563,00
грн., а згідно із Специфікацію № 2
відповідач зобов'язався поставити
позивачу такий товар: насіння
соняшнику „Мегасан" у кількості 50
посівних одиниць (п.од.) та насіння
соняшнику „ЛГ 55.50" у кількості 40
посівних одиниць (п.од.) на загальну
суму 144 073,20грн.
Відповідачем зобов'язання за Договором
були виконані повністю і належним
чином. Відповідач на виконання
Специфікацій № 1 і № 2 передав позивачу
весь товар, що передбачений ними, на
загальну суму 402 636,20 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № 2352 від 29.04.2013 року на суму
258 563,00 грн. і № 2723 від 17.05.2013 року на суму
144 073,20 грн. та довіреностями № 02 від
23.04.2013 року і № 04 від 17.05.2013року. Позивач
оплатив товар лише частково на
загальну суму 77 568,90 грн. Договір,
враховуючи його невід'ємні частини -
Специфікації, містить усі істотні
умови, щодо яких Сторони бажали
домовитися, що визначено в пункті 9.12.
Договору. Щодо доводу позивача, що
сторони Договору несуть зовсім
нерівнозначну по фінансовим наслідкам
відповідальність, спростовується тим,
що договір підписаний сторонами без
протоколу розбіжностей і застережень.
Ніхто не примушував позивача укладати
Договір або отримувати товар на умовах
відстрочення платежів. У пункті 9.12.
Договору Сторони визначили, що умови
Договору є розумними та справедливими,
тобто і умови Договору щодо
відповідальності й їх розміру вони
визнали розумними і справедливими. За
таких обставин, відповідач вважає, що
позов задоволенню не підлягає та
просить суд відмовити у його
задоволенні.

Проаналізувавши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази у їх сукупності, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Матеріалами справи встановлено, що
12.03.2013 р. між Приватним підприємством
"Агрозавод" (позивач у справі, покупеуь)
та Приватним підприємством "Бізон-Тех
2012" (відповідач у справі, постачальник)
був укладений договір поставки насіння
№ КВ-Н-3 (далі за текстом -Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору визначено,
що у порядку, строки та на умовах,
визначених Договором та
Специфікаціями до нього, відповідач
зобов'язався поставляти та передавати
у власність позивача насіння для сівби
(товар), а позивач зобов'язався приймати
цей товар та оплачувати його.

Згідно з п. 2.1. Договору встановлено, що
найменування (асортимент) товару, його
кількість та ціна вказуються в
Специфікаціях до Договору, що є
невід'ємними його частинами.

Пунктом 2.2. Договору сторони визначили,
що кожна наступна Специфікація після
першої регулює окрему поставку товару
в рамках Договору й не скасовує та не
змінює дію попередніх Специфікацій ні
повністю, ні частково, якщо тільки інше
не вказано в ній.

Згідно з п. 4.1. Договору поставка товару
здійснюється на умовах ЕХW (згідно з
Інкотермс у редакції 2010 року) - склад
Постачальника, що знаходиться за
адресою: Запорізька область,
Куйбишевський район, смт. Комиш-Зоря,
вул. Вокзальна, 2 (два), якщо інше не буде
визначено у Специфікаціях.

Відповідно до п. 4.3. Договору дата
(термін, строк) поставки товару
вказується в Специфікаціях.

Згідно з п. 4.6. Договору встановлено, що
датою поставки (передачі) товару є дата,
яка вказана в накладній. Право
власності на товар (у т.ч. на тару та
пакувальні матеріали) та всі ризики
переходять до Покупця в момент
передачі йому товару. Підписання
Покупцем накладної засвідчує факт
передачі йому разом із товаром усієї
необхідної документації, що його
стосується, у тому числі документів про
якість товару, рекомендацій виробника
щодо його використання,
транспортування та зберігання.
Приймання товару за кількістю та
якістю проводиться Покупцем у момент
одержання його від Постачальника.
Після підписання Покупцем накладної
(при відсутності підписаного
Постачальником акту про
недоліки/недостачу товару) приймання
товару вважається таким, що відбулося,
і претензії Покупця не приймаються.

Підпунктами 4.6.1.-4.6.7. Договору
врегульовано порядок перевірки якості
товару, заміни Постачальником
неякісного товару і пред'явлення
Покупцем претензій щодо якості
останнього.

Відповідно до п. 5.1. Договору, Покупець
зобов'язується оплатити Постачальнику
товар у строки, вказані в
Специфікаціях. Якщо в Специфікації не
вказано дату (термін, строк) оплати
товару, то такий товар оплачується
Покупцем у день його отримання від
Постачальника.

Згідно з п. 5.2. Договору, встановлено, що
оплата Товару здійснюється Покупцем у
гривнях у безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів
платіжним дорученням на поточний
рахунок Постачальника. Підставою для
платежу є Договір.

Пунктами 5.1. - 5.7. Договору врегульовано
порядок оплати товару та індексації
його ціни. Так, згідно з п. 5.1. Договору,
Покупець зобов'язується оплатити
Постачальнику товар у строки, вказані в
Специфікаціях. Якщо в Специфікації не
вказано дату (термін, строк) оплати
товару, то такий товар оплачується
Покупцем у день його отримання від
Постачальника.

Відповідно до п. 8.1.1 Договору сторони
встановили, що за прострочення
поставки товару понад 5 днів
Постачальник сплачує Покупцю пеню у
розмірі 0,05 % від ціни непоставленого
товару.

Згідно з п. 8.1.3 Договору за прострочення
строків виконання грошових зобов'язань
покупець сплачує постачальнику пеню у
розмірі 0,5 % від простроченої суми
грошового зобов'язання, а за
прострочення понад 20 календарних днів
покупець додатково сплачує штраф у
розмірі 30 % від суми боргу.

Згідно з п. 9.1. Договору Договір набирає
чинності з моменту його підписання
Сторонами й діє до кінця року в якому
він був укладений.

Відповідно до п. 9.2. Договору відмова
однієї із Сторін від Договору або
закінчення строку його дії не звільняє
Покупця від виконання тих грошових
зобов'язань за поставлений товар, що
залишилися невиконаними ним, у т.ч. зі
сплати суми індексації ціни товару, а
також від відповідальності та правових
наслідків порушення ним своїх
зобов'язань.

Згідно з п. 9.3. Договору договір є
виконаним Покупцем, коли ним виконані
всі обов'язки, передбачені Договором, у
т.ч. сплачена сума індексації ціни
Товару.

Приватне підприємство "Агрозавод"
звернулося до суду з даним позовом про
визнання недійсним Договору поставки
насіння № КВ-Н-3 від 12.03.2013 р. з тих
підстав, що, по-перше, спірний Договір
не відповідає вимогам закону, а саме: ч.
З та 4 ст. 180 Господарського кодексу
України, ч. З ст. 509 і ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України, і має бути визнаний
судом недійсним, оскільки його
сторонами не визначено, яка саме
кількість насіння для сівби повинна
бути поставлена та передана
Постачальником, а, отже, є підстави
стверджувати, що сторонами не було
погоджено таку істотну умову, як
предмет договору. У специфікації також
нічого не вказано про кількість
насіння для сівби, яку повинен передати
Постачальник, тобто відповідач, а мова
йде лише про якість „п.од.". По-друге,
сторони договору несуть зовсім
нерівнозначну по фінансовим наслідкам
відповідальність, чим порушуються
засади добровільності, розумності та
справедливості, оскільки для Покупця
(позивача) встановлена значна
фінансова відповідальність, тоді як
для Постачальника (відповідача) її не
встановлено.

Статтею 20 ГК України закріплено, що
кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів шляхом, зокрема,
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р.
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними"при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними судам необхідно врахувати,
що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити Цивільному кодексу України,
іншим законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Зміст правочину
не повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України (статті 1, 8
Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього кодексу.

Таким чином, стаття 215 ЦК України
встановлює загальне правило про те, що
правочин є недійсним у зв'язку з
недодержанням у момент його вчинення
стороною (сторонами) загальних вимог,
які необхідні для чинності правочину,
передбачених ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України
унормовано, що зміст правочину не може
суперечити Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину,
згідно з якою правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним. Тобто,
приписами даної правової норми
встановлено, що договір є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом, або він не
визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1.ст.216 Цивільного кодексу
України, недійсність правочину не
створює правових наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Пунктом 1 ст.217 ЦК України, передбачено,
що недійсність окремої частини
правочину не має наслідком недійсності
інших частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Згідно з ч.2 ст.220 Цивільного кодексу
України, договір визнається дійсним,
якщо сторони домовилися щодо істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами і відбулось повне
або часткове виконання договору.

Як встановлено судом під час розгляду
справи, на виконання умов Договору
поставки насіння № КВ-Н-3 від 12.03.2013 р.
згідно із специфікаціями до нього № 1 і
№ 2 та видатковими накладними № 2352 від
29.04.2013 року на суму 258 563,00 грн. і № 2723 від
17.05.2013 року на суму 144 073,20 грн., а також
довіреностями № 02 від 23.04.2013 року і № 04
від 17.05.2013 року, відповідач передав
позивачу товар, що передбачений ними,
на загальну суму 402 636,20 грн.

Згідно з п. 2.1. Договору встановлено, що
найменування (асортимент) товару, його
кількість та ціна вказуються в
Специфікаціях до Договору, що є
невід'ємними його частинами.

Як свідчать матеріали справи, із
специфікацій № 1 і № 2 до договору
поставки насіння № КВ-Н-3 від 12.03.2013 р.
вбачається, що їх пункт 1 містить
таблицю, в якій вказано як найменування
й асортимент товару, так і його
кількість і ціну. Кількість товару
(цифровий показник кількості одиниць
виміру товару), зокрема, вказана в
колонці „Кількість", а одиниці виміру
кількості товару в колонці „Одиниця
виміру". Крім того, в п.1, п.2 та п.3
специфікацій вказано строк поставки
товару (в колонці «Дата поставки (не
пізніше)» та умови та місце поставки
товару, а також строк його оплати.

Всі зазначені документи узгодженні між
позивачем і відповідачем, мають
підписи уповноважених осіб сторін та
скріплені печатками підприємств.
(Оригінали зазначених документів
досліджувалися судом в судовому
засіданні, належним чином посвідчені
копії - залучені до матеріалів справи).

В пункті 9.12. Договору сторони узгодили,
що договір складений Сторонами при
повному розумінні ними його змісту,
прочитаний ними, відповідає їх волі й
містить усі істотні умови, щодо яких
Сторони бажали домовитися.

Таким чином, судом встановлено, що із
наданих відповідачем специфікацій,
вбачається що сторонами було узгоджено
асортимент, кількість та ціна товару,
що підтверджується підписами та
печатками обох сторін, які містяться на
вказаних Документах, що спростовує
доводи позивача про те, що в спірному
договорі не вказано про кількість
насіння для сівби та сторонами не було
погоджено таку істотну умову, як
предмет договору.

Крім того, Факт поставки товару також
підтверджується і Актом звірки
взаєморозрахунків від 18.06.2013 року за
Договором поставки насіння № КВ-Н-3 від
12.03.2013 року, який скріплений підписами
уповноважених осіб та печатками
позивача і відповідача, яким сторони
підтвердили факт наявності
заборгованості позивача на користь
відповідача.

Доводи позивача стосовно того, що
сторони договору несуть зовсім
нерівнозначну по фінансовим наслідкам
відповідальність, чим порушуються
засади добровільності, розумності та
справедливості є безпідставними та
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням умов цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зокрема, законодавство України не
містить імперативу про те, що кожна із
сторін договору повинна нести однакову
відповідальність за невиконання чи
неналежне виконання умов договору. При
встановленні в договорі розміру
відповідальності сторін і його
співвідношення між ними, діє принцип
свободу договору при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі, зокрема, вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Крім того, в договорі № КВ-Н-3 від 12.03.2013
року, в підпунктах 8.1.1. та 8.1.2. також
передбачена відповідальність
відповідача (постачальника) перед
позивачем.

Також, при вирішенні спору у справі №
908/1537/14 прийнято до уваги, що у пункті 9.12.
Договору поставки насіння № КВ-Н-3 від
12.03.2013 року Сторони визначили, що умови
Договору є розумними та справедливими,
тобто і умови Договору щодо
відповідальності й їх розміру сторони
визнали розумними і справедливими.

Крім того, суд зазначає, що даний
правочин відповідає обов'язковим
умовам чинності правочину, а саме:
частинам 1, 3 та 5 ст. 203 Цивільного
кодексу України, та не суперечать
моральним засадам суспільства (ч. І ст.
203 ЦК України), волевиявлення учасників
було вільним та відповідало їх
внутрішній волі (ч. З ст. 203 ЦК України)
та правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України
закони України підлягають
обов'язковому виконанню на всій
території України всіма юридичними та
фізичними особами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту
містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання є недопустимою, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно з ст., ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Отже, позивач не довів суду обставин, на
яких ґрунтуються заявлені ним позовні
вимоги.

За таких обставин, з заявлених підстав
позов про визнання недійсним Договору
поставки насіння № КВ-Н-3 від 12.03.2013 р.
не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
враховуючи міру та ступінь вини кожної
із сторін у доведені спору до суду,
судові витрати залишаються за
позивачем та до відшкодування не
присуджуються.

Керуючись ст., ст. 22, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного
підприємства "Агрозавод", м. Київ до
Приватного підприємства "Бізон-Тех 2012",
м. Пологи, Пологівський район,
Запорізька область відмовити повністю.

Повне рішення оформлено і підписано у
відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК
України "05" червня 2014 р.

Суддя
Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.