м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7191/14 11.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авторітейл
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Страхова компанія
про стягнення 55 641, 07 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Топоркова О.С.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Авторітейл
Асистанс» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Страхова компанія
«Аксор» про стягнення боргу у розмірі
55 641, 07 грн. за договором доручення №
16.8.811.700 від 10.02.2012 р. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем грошових зобов'язань за
вищевказаним договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.04.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/7191/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 21.05.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Звертаючись до суду з позовом, позивач
також просив вжити заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно та грошові кошти
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Страхова компанія
«Аксор», що знаходяться на рахунках
Розгляд справи переносився відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
Розглянувши у даному судовому
засіданні заяву позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні вищевказаної заяви, з
Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.
Положеннями ст. 67 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що позов забезпечується,
зокрема, накладанням арешту на майно
або грошові суми, що належать
відповідачу; забороною відповідачеві
вчиняти певні дії; забороною іншим
особам вчиняти дії, що стосуються
предмета спору. Про забезпечення
позову виноситься ухвала.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" № 16 від 26.12.2011 р. заходи до
забезпечення позову застосовуються
господарським судом за заявою сторони,
прокурора або з ініціативи
господарського суду як гарантія
реального виконання рішення суду.
За приписами постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р.
умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви. Адекватність заходу
до забезпечення позову, що
застосовується господарським судом,
визначається його відповідністю
вимогам, на забезпечення яких він
вживається. Оцінка такої відповідності
здійснюється господарським судом,
зокрема, з урахуванням співвідношення
прав (інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрані заходи до забезпечення позову
не повинні мати наслідком повне
припинення господарської діяльності
суб'єкта господарювання, якщо така
діяльність, у свою чергу, не
призводитиме до погіршення стану
належного відповідачеві майна чи
зниження його вартості.
Згідно з п 7.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р.
у позовному провадженні піддані арешту
кошти слід обмежувати розміром суми
позову та можливих судових витрат.
Накладення господарським судом арешту
на рахунки боржника чинним
законодавством не передбачено, але
господарський суд вправі накласти
арешт на кошти, які обліковуються на
рахунках у банківських або в інших
кредитно-фінансових установах, у межах
розміру сум позовних вимог та можливих
судових витрат. Відомості про
наявність рахунків, їх номери та назви
відповідних установ, в яких вони
відкриті, надаються суду заявником.
Разом з тим, нормами Господарського
процесуального кодексу України не
передбачено одночасно накладення
арешту на майно та грошові кошти
відповідача та, при цьому, позивачем не
надано суду доказів, які б свідчили про
ускладнення та/або неможливості
виконання рішення суд.
На підставі вищенаведеного, суд
відмовляє позивачу у задоволені заяви
про вжиття заходів до забезпечення
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, вимог суду не виконав, про
поважні причини неявки суд не
При цьому суд відзначає, що ухвали суду
направлялись відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу
відповідача та отримані представником,
про що свідчить підпис останнього на
повідомленні про вручення поштового
Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Приймаючи до уваги, що учасники
провадження у справі були належним
чином повідомлені про дату та час
судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представника відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 11.06.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авторітейл
Асистанс» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Страхова компанія
«Аксор» укладено договір поставки №
16.8.811.700, за умовами якого позивач
зобов'язався надавати, а відповідач -
приймати та оплачувати послуги,
спрямовані на укладення договору
страхування.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. договору
відповідач здійснює виплату
винагороди позивачу із суми страхових
платежів, фактично отриманих за
договорами страхування, укладеними за
сприянням позивача. Відповідач
здійснює виплату винагороди позивачу
протягом 10-ти робочих днів з дати
отримання підписаного акту наданих
послуг.

Договір, відповідно до п. 7.1., набуває
чинності з моменту його підписання і
діє 1 рік з автоматичною пролонгацією
на наступний рік у разі відсутності
заперечень сторін.

Відповідно до додаткових угод № 3 від
01.04.2013 р. та № 3 від 01.08.2013 р. до договору
№ 16.8.811.700 від 10.02.2012 р. граничний розмір
винагороди позивача становить 1 % від
вартості застрахованого транспортного
засобу; до 20 % від фактичного отриманого
довірителем страхового платежу; 40 % -
від фактичного отриманого довірителем
страхового платежу у разі страхування
від нещасних випадків.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору № 16.8.811.700 від
10.02.2012 р. позивачем надано відповідачу
послуги щодо укладення договорів
страхування, про що сторонами складено
та підписано відповідні акти наданих
послуг, засвідчені копії яких долучені
до матеріалів справи.

Як вбачається із наявних у справі актів
наданих послуг, винагорода Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Авторітейл Асистанс» за надані
послуги щодо укладення договорів
страхування становить 600 209, 70 грн.

Крім того, з наявних у справі виписок з
банківського рахунку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авторітейл Асистанс» вбачаться, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Страхова компанія
«Аксор» перераховано на користь
позивача 544 568, 63 грн. за надані послуги
за договором № 16.8.811.700 від 10.02.2012 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазнає, що відповідачем порушено
зобов'язання за договором № 16.8.811.700 від
10.02.2012 р. щодо виплати винагороди за
надані послуги у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість у розмірі 55 641, 07
грн., яку позивач просить стягнути в
судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 2 ст. 901 Цивільного
кодексу України визначено, що
положення глави 63 Цивільного кодексу
України можуть застосовуватись до всіх
договорів про надання послуг, якщо це
не суперечить суті зобов'язання.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Відповідач заявлені до нього вимоги не
спростував та письмовий відзив на
позовну заяву з нормативно
обґрунтованими поясненнями по суті
заявлених вимог не надав.

Таким чином, виходячи із наявних у
справі документів та приймаючи до
уваги встановлені судом обставини, суд
дійшов висновку, що відповідачем
порушено вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України а також положення
договору № 16.8.811.700 від 10.02.2012 р. в
частині розрахунків за поставлений
товар.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає в обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
позову в частині стягнення боргу у
розмірі 55 641, 07 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авторітейл
Асистанс» задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Страхова
компанія «Аксор» (01033, м. Київ, вул.
Жилянська, 41, ), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авторітейл Асистанс» (04176, вул.
Електриків, 29-А, )
заборгованість у розмірі 55 641, 07
(п'ятдесят п'ять тисяч шістсот сорок
одна грн. 07 коп.) грн. та 1 827, 00 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00
коп.) грн. - судового збору.

3. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 16.06.2014
р.

Суддя
Пригунова А.Б.