ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.Справа № 922/1456/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Державного публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Украгролізинг", м.
Київ до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Довжик", с. Довжик
про стягнення 10782,56 грн. за участю
представників:

позивача - Круглов П.Г., довіреність №
14/20-53-14 від 08.01.2014 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача про стягнення 10782,56 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
договором фінансового лізингу № 20-11-130
стз-пл/448 від 17 серпня 2011 року, з
урахуванням чого просить суд стягнути
з відповідача заборгованість в розмірі
10735,50 грн., пеню в розмірі 38,24 грн. та 3 %
річних в розмірі 8,82 грн. Також до
стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/1456/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 20 травня 2014 року об 11:20.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20 травня 2014
року розгляд справи відкладено на 10
червня 2014 року об 11:40, відповідно до
приписів ст. 77 ГПК України.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві.

Відповідач в призначене судове
засідання не з'явився, вимоги
попередніх ухвал суду не виконав, про
причини неявки суду не повідомив, про
розгляд справи повідомлений своєчасно
та належним чином.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та надання
доказів покладений на сторони, тому
суд, відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України, розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані
докази, вислухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

17 серпня 2011 року між позивачем
(Лізингодавець) та відповідачем
(Лізингоодержувач) було укладено
Договір фінансового лізингу № 20-11-130
стз-пл/448 (далі-Договір), відповідно до
умов якого, позивач (Лізингодавець)
зобов'язався передати відповідачу
(Лізингоодержувачу) у користування на
визначений Договором строк Предмет
лізингу, який набувається ним у
власність у постачальника, самостійно
обраного Лізингоодержувачем, та
визначений у додатку до Договору
"Найменування, кількість, ціна і
вартість Предмета лізингу", що є
специфікацією Предмета лізингу, а
відповідач (Лізингоодержувач)
зобов'язався сплачувати за це
лізингові платежі на умовах цього
Договору (п. 1.1 Договору).

Як вбачається з наявного в матеріалах
господарської справи Акту № 23
приймання - передачі
сільськогосподарської техніки від
13.09.2011 року та з Додатку № 1 до спірного
Договору, на виконання умов
вищенаведеного Договору від 17.08.2011
року, позивач передав відповідачу
майно (предмет лізингу) - пристосування
для збирання кукурудзи КМС-8, зав. № 461,
вартістю 144000,00 грн. кількість - 1,
строком на 3 (три) років (арк. справи 18, 20).

Крім того, на виконання пункту 4.2
Договору, сторонами було підписано
додаток № 2 до договору фінансового
лізингу № 20-11-130 стз-пл/448 від 17.08.2011
року, яким сторони погодили графік
сплати лізингових платежів (арк. справи
19).

Відповідно до пункту 2.2 вищенаведеного
Договору, строк лізингу відраховується
з дати підписання акту
приймання-передачі між сторонами.

З огляду на умови пунктів 4.3, 4.4
Договору, Лізингоодержувач
(відповідач) сплачує Лізингодавцю
(позивачу) чергові лізингові платежі з
моменту підписання акту приймання -
передачі техніки розмірами згідно
графіку сплати лізингових платежів.
Черговість сплати лізингових платежів
у частині відшкодування вартості
предмета лізингу та сплати комісії за
супроводження Договору кратна 3 (трьом)
місяцям. Термін сплати кожного
лізингового платежу встановлюється
числом дати підписання акта. Перший
лізинговий платіж сплачується через
три місяця з дати підписання акта,
подальші платежі - через кожні три
місяці.

Відповідно до пункту 3.4.3 спірного
Договору від 17.08.2011 року відповідач
зобов'язався своєчасно та в повному
обсязі сплачувати лізингові платежі
відповідно до умов Договору.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що
акт приймання - передачі був підписаний
сторонами 13.09.2011 року (арк. справи 20),
відповідач повинен був сплатити
черговий платіж в сумі 10735,50 грн.,
відповідно до графіку лізингових
платежів не пізніше 13.03.2014року (арк.
справи 19), тобто, через кожні три місяці
з дати підписання акта приймання -
передачі.

Позивач звернувся з даним позовом до
господарського суду, в якому зазначав
про те, що відповідач не виконав свої
зобов'язання щодо своєчасного внесення
лізингового платежу, з урахуванням
чого у відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість в розмірі
10735,50 грн.

На момент прийняття рішення по справі в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

У відповідності до ст. 806 Цивільного
кодексу України, за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 статті 806 Цивільного
кодексу України, до договору лізингу
застосовуються загальні положення про
найм (оренду) з урахуванням
особливостей, встановлених цим
параграфом та законом. До відносин,
пов'язаних з лізингом, застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж
та положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Таким чином, дослідивши умови спірного
договору, суд вважає, що договір №
20-11-130стз-пл/448 від 17 серпня 2011 року за
своєю правовою природою є договором
прямого лізингу, який містить
визначення предмета договору, його
ціну, порядок і строки платежу та до
якого повинні застосовуватись
положення глав 47, 48, 52 та параграфу 1
глави 58 Цивільного кодексу України.

Обов'язок лізингоотримувача своєчасно
і в повному обсязі сплачувати
періодичні лізингові платежі за
користування об'єктом лізингу
встановлений пунктами 3.4.3, 4.1 та 4.2
спірного Договору, а також статтею 762
Цивільного кодексу України, статтями
286 та 292 Господарського кодексу України
та статтею 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг".

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України суд вважає, що
позивач надав належні докази
для підтвердження своїх вимог
стосовно основної суми заборгованості
в розмірі 10735,50 грн.

Враховуючи вказані обставини, а також
те, що відповідач не надав суду доказів
на підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача заборгованості по
лізинговому платежу у сумі 10735,50 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 38,24 грн. пені та 3% річних у
сумі 8,82 грн. за неповну та несвоєчасну
оплату лізингових платежів.

Відповідно до 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно з приписами ст. 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, яка
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Пунктом 7.1 спірного Договору від
17.08.2011р., за порушення сплати лізингових
платежів лізингоодержувач (відповідач)
за кожний календарний день
прострочення від несплаченої суми
сплачує лізингодавцю (позивачу) пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

За прострочення внесення лізингових
платежів позивач нарахував
відповідачу пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України у сумі 38,24 грн. за період з
14.03.2014р. по 23.03.2014р.

Перевіривши надані позивачем
нарахування пені в розмірі 38,24 грн., суд
приходить до висновку, що даний
розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Щодо пред'явлених до стягнення 3 %
річних в розмірі 8,82 грн., що нараховані
за період з 14.03.2014р. по 23.03.2014р., суд
зазначає про наступне.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши надані позивачем
нарахування 3 % річних в розмірі 8,82 грн.,
суд приходить до висновку, що даний
розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю

Вищенаведені обставини є підставою для
повного задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати по сплаті судового
збору та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір покладається на
відповідача, з вини якого виник даний
спір, який доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 193, 217 Господарського
кодексу України, статтями 525, 526, 530, 612, 629
Цивільного кодексу України, статтями 1,
12, 22, 49, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Довжик" (62250,
Харківська область, Золочівський
район, с. Довжик, площа Трьох комунарів,
) на користь Державного
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Украгролізинг" (01601, м. Київ, вул.
Мечникова, 16-а; ) - 10735,50
грн. боргу, 38,24 грн. пені, 8,82 грн. 3 %
річних,1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 16.06.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв