ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2014 р.
Справа № 914/1183/14

За позовом: Львівського комунального
підприємства «Шляхово-ремонтне
підприємство Галицького району»,
м.Львів

до відповідача: Відкритого
акціонерного товариства
«Свемон-Захід», м. Львів

про стягнення 1115, 95 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі Н. Кривка

Представники:

Від позивача: Телішевський І. Д.

Від відповідача: н/з

Суть спору:

Позов подано Львівським комунальним
підприємством «Шляхово-ремонтне
підприємство Галицького району», м.
Львів до відповідача відкритого
акціонерного товариства
«Свемон-Захід», м. Львів про стягнення
1115,95 грн., в т.ч.: 337,31 грн. пені, 384,09 грн.
інфляційних нарахувань, 394,55 грн. -3%
річних.

Ухвалою господарського суду від
09.04.2014р. порушено провадження у справі
та призначено до розгляду на 29.04.2014
року.

29.04.2014р. та 27.05.2014р. розгляд справи
відкладався з підстав, викладених у
відповідній ухвалі суду.

В судове засідання 02.06.2014р. представник
позивача з"явився, позов просить
задоволити згідно поданої заяви про
зменшення позовних вимог. Відтак,
просить суд стягнути з ВАТ
«Свемон-Захід» пеню у розмірі 337, 31 грн.,
3% річних в сумі 394, 55 грн. та 384, 09 грн.
інфляційних втрат.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суд не повідомив, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи. Вимог ухвал суду
від 09.04.2014р., 29.04.2014р. та 27.05.2014р. не
виконав, відзиву на позов не подав.
Відтак, суд вважає за доцільне
розглянути справу без участі
представника відповідача та за
відсутності його відзиву на позов, в
порядку ст.75 ГПК України, за наявними у
справі доказами.

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представника позивача, створивши у
відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, суд встановив.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов"язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
зобов"язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов"язку. Однією з підстав виникнення
зобов"язань, згідно ст.11 ЦК України,
зокрема є договори та інші правочини.

18.05.2012р. між Львівським комунальним
підприємством «Шляхово-ремонтне
підприємство Галицького району»
(позивач, за договором - підрядник) та
відкритим акціонерним товариством
«Свемон-Захід» (відповідач, за
договором - замовник) укладено договір
підряду №18/05.

Відповідно до п. 1.1 даного договору,
замовник доручає, а підрядник приймає
на себе зобов'язання виконати роботи по
відновленню елементів вуличного
благоустрою після проведення робіт по
прокладанню кабелю на вул.
Фурманська-пр. Свободи в м.Львові, а
саме - відновлення покриття з
тротуарної плитки та покриття
проїздної частини вулиць.

Розрахунки за виконані роботи будуть
проведені згідно фактично виконаних
обсягів робіт, на протязі 3-х днів з дня
надходження погодження сторонами акту
виконаних робіт (п.2.2). Оплата за
виконані роботи проводиться
замовником, у відповідності з
підписаною довідкою (типова форма КБ-3)
та актом виконаних робіт (типова форма
КБ-2в) згідно фактично виконаних робіт
на протязі 3-х днів з дня їх підписання
(п. 4.1).

На виконання взятих на себе за
договором зобов'язань, підрядником
було здано, а замовником прийнято
будівельні роботи на суму 15 061,49 грн., що
підтверджується актом № 31 приймання
виконаних будівельних робіт за червень
2012р., підписаним та скріпленим
печатками сторін (в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема банківських виписок,
відповідачем сплачено 09.10.2012р. - 7500,00
грн., 01.11.2012р. - 1500,00 грн., 26.07.2013р. - 800,00
грн., 12.05.2013р. - 5 261, 49 грн.

Таким чином, відповідачем повністю
оплачено вартість виконаних позивачем
робіт, однак з порушенням терміну їх
оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України
та ст.193 Господарського кодексу
України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Позивачем правомірно
згідно поданого розрахунку нараховано
відповідачу 3% річних на загальну суму
394, 55 грн. та інфляційні втрати у розмірі
384, 09 грн.

У відповідності до ст.216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених Кодексом, іншими
законами та договором.

Позивачем, за прострочення виконання
грошового зобов"язання, у
відповідності до ст. ст.230, 231 ГК України
та п. 5.2 договору підряду, нараховано
відповідачу пеню, яка згідно уточнених
вимог становить 337, 31 грн.
Конкретизованого розрахунку пені із
зазначенням періоду за який вона
нарахована, позивачем не подано.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України,
позовна заява повинна містити, зокрема
обґрунтований розрахунок сум, що
стягуються чи оспорюються.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» передбачено, що з
огляду на вимоги частини першої статті
47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок.

Ухвалою від 27.05.3014р. суд зобов»язав
позивача подати конкретизований
розрахунок нарахованої пені.

Позивачем в порушення вищезазначеного
не надано суду детального розрахунку
суми позову, зокрема обгрунтованого
розрахунку суми пені із зазначенням
дат початку та закінчення періодів
нарахування, а лише вказано кількість
днів прострочення, на які ним
нараховано, у зв'язку з чим
господарський суд не має можливості
з'ясувати, як саме обчислено заявлену
до стягнення суму пені, та перевірити
правильність поданого розрахунку.

Представлений позивачем розрахунок
пені на суму 350, 72 грн. за період з
03.07.2013р. по 03.01.2014р. судом до уваги не
приймається, оскільки таке нарахування
не відповідає нормам ст. 232 ГК України.
Крім того, позивачем збільшено суму
нарахованої пені, проте письмової
заяви про збільшення позовних вимог в
порядку ст.22 ГПК України, не подано.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Таким чином, враховуючи те, що предмет
позову (стосовно розрахунку - межі
позовних вимог) визначає позивач, а суд
не має права виходити за межі позовних
вимог, та враховуючи, що в розрахунку не
міститься дат початку та кінця періоду
нарахувань, в зв'язку з чим суд
позбавлений можливості самостійно
встановити період нарахування пені та
здійснити відповідний розрахунок, суд
дійшов висновку відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені.

Крім того, матеріалами справи
підтверджено понесення позивачем
витрат в сумі 1 000, 00 грн. на оплату
послуг адвоката, який представляв
інтереси позивача в суді при розгляді
даної справи на підставі договору №
17/03/2014 про надання правової допомоги
від 17.03.2014р. Понесені витрати
підтверджені платіжним дорученням №184
від 25.03.2014р.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

У визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку що позовні вимоги з
урахуванням уточненої заяви,
обґрунтовані поданими доказами, не
спростовані відповідачем та
підлягають до задоволення частково.

Судовий збір покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог, згідно ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 612, 625 ЦК
України, ст. ст. 193, 216, 232 ГК України,
ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з відкритого акціонерного
товариства «Свемон-Захід», м. Львів,
вул. Бескидська, 33 () на
користь Львівського комунального
підприємства «Шляхово-ремонтне
підприємство Галицького району», м.
Львів, вул. Льва, 4 (2) - 384,
09 грн. інфляційних втрат, 394, 55 грн. - 3 %
річних, 1000,00 грн. - витрат на оплату
послуг адвоката, 1279,00 грн. судового
збору.

3. В частині стягнення пені - відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 10.06.2014р.

Суддя
Мороз Н.В.