ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.06.2014
Справа № 905/2590/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Осадчої А.М.,
за участю секретаря судового засідання
Мітронової А.Р., розглянув у відкритому
судовому засіданні у приміщенні суду
матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приватна фірма
«ВИОЛА» м.Донецьк

до відповідача: Приватного
підприємства «Донбасс-Ремстрой»
м.Краматорськ

про стягнення 424082,40 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Савельєва В.В. за
довіреністю від 22.04.2014р.,

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПРАВИ:

15.04.2014року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Приватна фірма
«ВИОЛА» (далі - ТОВ «ПФ«ВИОЛА»)
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
відповідача, Приватного підприємства
«Донбасс-Ремстрой» (далі - ПП
«Донбасс-Ремстрой») з вимогами про
стягнення заборгованості за
поставлений товар в сумі 424 082,40грн.,
мотивуючи свої вимоги тим, що на
підставі укладеного договору №1-09 від
12.09.2011року відповідач у вересні 2011року
виконав підрядні будівельні роботи по
улаштуванню бетонного полу, загальна
вартість робіт, що сплачена позивачем
складає 424 082,40грн., з листопада 2011року
площа полу покрилась тріщинами, що
свідчить про порушення відповідачем
будівельних норм та правил при
виконанні робіт, як наслідок
відповідач повинен у повному обсязі
повернути грошові кошти, які сплачені
за неякісні роботи.

Ухвалою від 18.04.2014 року господарським
судом Донецької області позовна заява
ТОВ «ПФ«ВИОЛА» прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі №905/2590/14.

На підтвердження зазначених у позові
обставин позивач надав суду належним
чином засвідчені копії: договору №1-09
від 12.09.2011 року, акту звірки від 31.12.2011
року, претензії від 24.07.2012 року, копії
фотознімків.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує статтями 884 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
статтями 7, 8, 9 Закону України «Про
захист прав споживачів».

У судових засіданнях 30.04.2014 року та
22.05.2014 року суд не розпочинав розгляд
справи по суті заявлених позовних
вимог.

22.05.2014року ПП «Донбасс-Ремстрой»
звернулось до суду з зустрічною
позовною заявою до ТОВ «ПФ «ВИОЛА» про
визнання недійсною з моменту укладання
Договору №1-09 від 12.09.2011року частини
п.5.1. розділу 5, а саме положення про те,
що «договірна ціна є твердою, та
уточнюється відповідно до фактичного
обсягу робіт та матеріалів».

26.05.2014року представник відповідача
подав суду заяву про залишення
зустрічного позову без розгляду на
підставі ст.81 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

Суд відмовив відповідачу у задоволенні
вищевказаної заяви, в зв'язку з тим, що
ст.81 ГПК України не передбачає підстав
залишення судом позову без розгляду за
клопотанням сторони.

Ухвалою суду від 26.05.2014 року позовна
заява ПП «Донбасс-Ремстрой» повернута
без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК
України.

29.04.2014 року ТОВ «ПФ «ВИОЛА» через
канцелярію звернулось до суду з
клопотанням про об'єднання справ
№905/2590/14, №905/2589/14, №905/2591/14, які
знаходяться в провадженні
господарського суду Донецької області,
в одну справу та 30.04.2014 року надало
заяву про зміну підстав позову і
додаткові документи у справі.

Згідно ст.58 Господарського
процесуального кодексу України суддя
має право об'єднати кілька однорідних
позовних заяв або справ, у яких беруть
участь ті ж самі сторони, в одну справу,
про що зазначається в ухвалі про
порушення справи або в рішенні.

Однорідними позовними вимогами є такі,
що виникли з одних і тих самих або з
аналогічних підстав і водночас
пов'язані між собою одним і тим самим
способом захисту прав і законних
інтересів (абз.2 п.3.6. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Аналогічну позицію викладено у листі
Верховного суду України №3.8-2006 від
13.10.2006р., зокрема, однорідними
вважаються вимоги, що одночасно
являють собою однаковий спосіб захисту
права та мають ті самі чи однорідні
підстави виникнення.

Підставою виникнення позовних вимог у
вказаних справах є різні договори, що
мають самостійний предмет та
спрямовані на набуття сторонами
певних прав та обов'язків незалежно
один від одного, відповідно мають
досліджуватись судом окремо з
перевіркою обставин, що мають значення
для вирішення цих спорів. Докази,
надані в підтвердження позовних вимог
у вказаних справах є різними,
відповідно справи не пов'язані
поданими доказами, у зв'язку з чим,
сумісний розгляд справ перешкоджатиме
з'ясуванню прав та взаємовідносин
сторін, суттєво утруднить вирішення
спорів по суті.

Крім того, справи знаходяться у
провадженні різних суддів, що виключає
можливість їх об'єднання у одне
провадження.

Ухвалою суду від 26.05.2014 року відмовлено
у задоволені клопотання позивача щодо
об'єднання справ №905/2590/14, №905/2589/14,
№905/2591/14 в одну справу.

30.04.2014 року ТОВ «ПФ «ВИОЛА» надало заяву
про зміну підстав позову і додаткові
документи у справі.

22.05.2014 року позивач надав суду
клопотання, в якому просив не брати до
уваги заяву про зміну підстав позову
надану суду 30.04.2014року, повідомив, що у
позовній заяві помилково вказаний
номер договору, та що відповідач
виконував підрядні будівельні роботи
на підставі укладеного договору №2-08
від 17.08.2011року.

22.05.2014 року позивач звернувся до суду з
заявою про зміну предмету позову,
зокрема, просить зобов'язати
відповідача безоплатно усунути
недоліки виконаних підрядних робіт.

26.05.2014 року позивач звернувся до суду з
заявою №439 від 23.05.2014 року, в якій з
посиланням на умови договору №02-08 від
17.08.2011року просить суд зобов'язати
відповідача безоплатно усунути
недоліки виконаних підрядних робіт,
остаточно визначившись з підставою та
предметом позовних вимог, що
заявляються.

Стаття 22 ГПК України передбачає, що
позивач має право до початку розгляду
господарським судом справи по суті
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Згідно п.3.12 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011року «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» під предметом позову
розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача
до відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги щодо захисту права та
охоронюваного законом інтересу.

У разі подання позивачем заяви,
направленої на одночасну зміну
предмета і підстав позову,
господарський суд повинен відмовити в
задоволенні такої заяви і, приєднавши
її до матеріалів справи та зазначивши
про цю відмову в описовій частині
рішення (або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи),
розглянути по суті раніше заявлені
позовні вимоги, якщо позивач не
відмовляється від позову. Позивач при
цьому не позбавлений права звернутися
з новим позовом у загальному порядку.

Розглянувши подані позивачем заяви,
ухвалою від 25.06.2014 року суд відмовив у
їх задоволенні, оскільки позивач у
порушення ст.22 ГПК України змінює як
предмет заявлених позовних вимог
(замість стягнути суму заборгованості
просить зобов'язати усунути недоліки),
так і підставу позовних вимог (вказує
на порушення умов договору №2-08 від
17.08.2011 року, тоді як первісно посилався
на порушення умов договору №1-09 від
12.09.2011року), що є процесуально
неможливим. Зокрема, суд не прийняв до
уваги посилання позивача на помилку
при оформленні позовної заяви щодо
первісно зазначеного номеру та дати
договору, оскільки, як зазначено вище,
підставу позову становлять
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги щодо захисту права та
охоронюваного законом інтересу, у
первісній позовній заяві позивач
вказує порушення умов саме договору
№1-09 від 12.09.2011року, а не договору №2-08
від 17.08.2011року. Помилка б мала місце,
якщо б була допущена щодо одного з
реквізитів договору, викладення умов
договору тощо.

Як наслідок, суд розглядає первісно
заявлені позовні вимоги про стягнення
з відповідача суми боргу за
поставлений товар в розмірі 424 082,40грн.,
яка виникла внаслідок невиконання
відповідачем умов договору №1-09 від
12.09.2011 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
позовні вимоги не визнав, посилаючись
на те, що роботи за договором №1-09 були
виконані ним належним чином, такі
роботи були прийняті позивачем без
заперечень та зауважень, отже всі
твердження щодо невідповідності
виконаних робіт вимогам договору є
недоведеними та безпідставними, а
вимоги щодо стягнення суми вартості
робіт є законодавчо необґрунтованими,
оскільки між сторонами виникли
господарські правовідносини, які не
можуть бути предметом регулювання
Закону України «Про захист прав
споживачів».

У судовому засіданні 03.06.2014 року
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, надав для
залучення до матеріалів справи копії
договірної ціни до договору №1-09 від
12.09.2011 року, довідки про вартість
виконаних будівельних робіт за
вересень 2011 року та акту приймання
виконаних будівельних робіт за
вересень 2011 року.

Представник відповідача у судове
засідання 03.06.2014року не з'явився, про
час та місце судового засідання
повідомлений належним чином.

Відповідно до положень статті 811
ГПК України судом складено протокол,
який долучено до матеріалів справи. З
клопотаннями щодо фіксування судового
процесу за допомогою технічних засобів
сторони до суду не зверталися.

Вислухавши пояснення представників
сторін, які з'явилися у судові
засідання, дослідивши представлені
сторонами в порядку статті 43 ГПК
України докази, вивчивши матеріали
справи, суд у межах заявлених позовних
вимог встановив наступне.

12.09.2011 року між ТОВ «ПФ«ВИОЛА»
(замовник) та ПП «Донбасс-Ремстрой»
(підрядник) укладено договір №1-09, за
умовами п.п.1.1, 1.2 якого замовник
доручає, а підрядник зобов'язується
виконати роботи з облаштування
бетонної підлоги дріжджового цеху
(склад) м. Краматорськ, Замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані роботи.

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін з прикладанням
печаток підприємств, без складання
протоколу розбіжностей.

Вартість робіт за договором
складає 224194,80грн., у тому числі ПДВ 20%-
37365,80грн. Договірна ціна тверда,
уточнюється згідно з фактичним
виконанням робіт та фактичних
матеріалів (п.5. договору).

В матеріалах справи міститься копія
договірної ціни та локального
кошторису на облаштування бетонної
підлоги дріжджового цеху (складу).

Згідно з п.5.2 договору замовник після
підписання договору перераховує на
поточний рахунок підрядника аванс у
розмірі 60% від загальної вартості
договору не пізніше 7 днів з моменту
підписання договору.

Замовник здійснює розрахунки з
підрядником за виконані роботи та
послуги щомісячно згідно акту форми №2,
підписаної сторонами. Розрахунки
можуть провадитись за безготівковим
розрахунком, не пізніше 10 днів з
моменту підписання акту форми №2 (п.5.3
договору).

Строк дії договору: початок - з дати
двостороннього підписання договору;
закінчення - 31 грудня 2011 року (п.8.1
договору).

За п.4.3 договору приймання виконаних
робіт здійснюється за
приймально-здавальним актом форми №2
за підписами обох сторін.

На виконання договору №1-09 від 12.09.2011
року між сторонами підписаний акт №42
приймання виконаних будівельних робіт
за вересень 2011 року на суму 224194,80грн.

Акт підписано уповноваженими
представниками сторін за відсутності
заперечень стосовно обсягу виконаних
робіт або їх якості, скріплено
печатками підприємств.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження виявлення відповідачем
недоліків у виконанні робіт.

Виходячи з викладеного, підписаний
сторонами акт приймання виконаних
будівельних робіт є належним та
допустимим доказом факту виконання
відповідачем прийнятих на себе
зобов'язань за договором №1-09 від 12.09.2011
року.

Окрім того, сторонами підписана
довідка про вартість виконаних
будівельних робіт та витрат за
вересень 2011 року на суму 224194,80грн. та
відомість ресурсів до акту приймання
№42 за вересень 2011 року.

Доказів оплати позивачем вартості
виконаних робіт на суму 224194,80грн. до
матеріалів справи не надано.

Позивач стверджує, що у листопаді 2011
року у виготовлених підлогах почали
з'являтись тріщини, а в подальшому вся
підлога покрилась тріщинами, що
свідчить про те, що роботи виконані
відповідачем неякісно та порушенням
будівельних норм та правил.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений товар у
розмірі 424082,40грн., обґрунтовуючи
позовні вимоги статтями 7, 8, 9 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та статтею 884 ЦК України.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК
України, є обов'язковим до виконання
сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Укладений сторонами договір №1-09 від
12.09.2011 року за своєю правовою природою є
договором підряду.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 837 ЦК
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно частин 1 та 2 ст.853 ЦК України
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі. Замовник, який прийняв роботу
без перевірки, позбавляється права
посилатися на недоліки роботи, які
могли бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (явні недоліки).

Частиною 4 статті 882 ЦК України
передбачено, що передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами.

Якщо після прийняття роботи замовник
виявив відступи від умов договору
підряду або інші недоліки, які не могли
бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (приховані
недоліки), у тому числі такі, що були
умисно приховані підрядником, він
зобов'язаний негайно повідомити про це
підрядника. У разі виникнення між
замовником і підрядником спору з
приводу недоліків виконаної роботи або
їх причин на вимогу будь-кого з них має
бути призначена експертиза (частини 3, 4
ст.853 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що
за договором №1-09 від 12.09.2011 року роботи
виконані підрядником та прийняті
замовником без заперечень та зауважень
стосовно якості робіт.

Згідно ч.4 ст.884 ЦК України у разі
виявлення протягом гарантійного
строку недоліків замовник повинен
заявити про них підрядникові в
розумний строк після їх виявлення.

Таким чином, якщо замовник приймає
результат роботи без проведення
перевірки, він позбавляється права
посилатися на наявність явних
недоліків у результаті роботи. Отже,
явні недоліки повинні виявлятися
безпосередньо при прийнятті
результату робіт. В свою чергу,
приховані недоліки замовник може
виявляти і після прийняття результату.
Замовник зобов'язаний у такому випадку
негайно повідомити про це підрядника.
Виконання цього обов'язку дозволить
підряднику спільно з замовником
зафіксувати виявлені приховані
недоліки та вирішити самостійно на
принципах добросовісності та
розумності пов'язані з цим спірні
питання. Якщо підрядник відмовляється
спільно з замовником зафіксувати їх,
останній може це зробити із залученням
третіх осіб.

Згідно частини 1 статті 858 ЦК України,
якщо робота виконана підрядником з
відступами від умов договору підряду,
які погіршили роботу, або з іншими
недоліками, які роблять її непридатною
для використання відповідно до
договору або для звичайного
використання роботи такого характеру,
замовник має право, якщо інше не
встановлено договором або законом, за
своїм вибором вимагати від підрядника:
безоплатного усунення недоліків у
роботі в розумний строк; пропорційного
зменшення ціни роботи; відшкодування
своїх витрат на усунення недоліків,
якщо право замовника усувати їх
встановлено договором.

Статтею 859 ЦК України встановлено
обов'язок підрядника відповідати за
доброякісність переданих замовнику
результатів підрядних робіт протягом
гарантійного строку, що означає
настання відповідальності підрядника
якщо протягом визначеного сторонами
гарантійного строку замовник
встановить невідповідність результату
роботи вимогам ст.857 ЦК України.
Відповідно до частин 2, 3 ст.857 ЦК України
виконана робота має відповідати
якості, визначеній у договорі підряду,
або вимогам, що звичайно ставляться, на
момент передання її замовникові;
результат роботи в межах розумного
строку має бути придатним для
використання відповідно до договору
підряду або для звичайного
використання роботи такого характеру.

Згідно ч.2 ст.884 ЦК України підрядник
відповідає за дефекти, виявлені у межах
гарантійного строку, якщо він не
доведе, що вони сталися внаслідок:
природного зносу об'єкта або його
частин; неправильної його експлуатації
або неправильності інструкцій щодо
його експлуатації, розроблених самим
замовником або залученими ним іншими
особами; неналежного ремонту об'єкта,
який здійснено самим замовником або
залученими ним третіми особами.

Зміст наведених норм свідчить, що
законодавець пов'язує настання
наслідків у вигляді відповідальності
підрядника протягом гарантійного
строку виключно в разі доведення
замовником факту неналежної якості
результату виконаних ним робіт.

Таким чином, відповідно до приписів
чинного законодавства позивач,
вважаючи, що роботи виконані
підрядником неякісно, мав негайно
повідомити про це підрядника,
зафіксувати виявлені приховані
недоліки спільно з підрядником або, у
разі його відмови, із залученням третіх
осіб, та визначитись відповідно до ст.16
та п.1 ст.858 ЦК України стосовно способу
захисту порушеного права.

Натомість, позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за поставлений товар, посилаючись на
норми Закону України «Про захист прав
споживачів», який не може бути
задоволений з урахуванням наступного.

Договір підряду передбачає певні
зобов'язання сторін, а саме:
зобов'язання Підрядника виконати
роботу, а Замовника - оплатити їх
вартість.

За приписами ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з умовами укладеного договору
підряду позивач є Замовником та
відповідно зобов'язальною стороною із
оплати робіт, а відповідач є
Підрядником та зобов'язальною стороною
з виконання робіт, тому відповідач не
може бути платником за договором.

У даному випадку, позивач звертаючись з
позовом, просить стягнути 424082,40грн., як
заборгованість за поставлений товар,
тобто суму грошового зобов'язання, яке
начебто не виконане відповідачем.

Однак, на відповідача за умовами
договору був покладений обов'язок
виконати роботи, будь-яких грошових
зобов'язань, у тому числі, обов'язку
повернути суму попередньої оплати у
разі невиконання робіт або залишок
невикористаних коштів, умовами
договору на відповідача не покладено,
відповідно і строків повернення таких
коштів не передбачено.

Отже, право порушене право позивача на
отримання результату робіт належної
якості не може бути захищене шляхом
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості за
поставлений товар.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
правові підстави для задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача 424082,40грн., як
заборгованості, відсутні.

У відповідності до ст.49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів, на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 629, 837, 853, 857, 858, 859, 882, 884
Цивільного кодексу України; ст.193
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приватна фірма
«ВИОЛА» м.Донецьк до Приватного
підприємства «Донбасс-Ремстрой»
м.Краматорськ про стягнення 424082,40грн.
відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене до Донецького апеляційного
господарського суду протягом десяти
днів. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

У судовому засіданні 03.06.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду.

Повний текст рішення суду
складено 10.06.2014 року.

Суддя
А.М. Осадча