ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.2014
Справа № 905/2876/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання
Самойловій К.Є.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТС Обжора", м. Донецьк

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Восход", м. Донецьк

2) Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк", м. Київ

3) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіс Фінанс", м. Київ

про визнання недійсними договорів
відступлення права вимоги №39/247 від
03.04.2014р., №39/247-1 від 03.04.2014р.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Павленко Л.М. за
довіреністю;

від відповідача-3: не з'явився.

Суд перебував в нарадчій кімнаті

11.06.2014р. з 10.50 год. по 10.55 год.

Суть справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „ТС Обжора"
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Восход", м. Донецьк,
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк", м. Київ
та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіс Фінанс", м. Київ
про визнання недійсними договорів
відступлення права вимоги №39/247 від
03.04.2014р., №39/247-1 від 03.04.2014р.

Ухвалою від 28.04.2014р. за вказаним позовом
порушено провадження по справі
№905/2876/14.

Разом з позовом 25.04.2014р. позивачем
подано заяву від 08.04.2014р. про його
забезпечення шляхом заборони
відповідачу-3 та будь-яким особам
здійснювати дії щодо стягнення з
позивача як поручителя за договором
фінансової поруки №15-94/19-8182/07 від
17.12.2007р. заборгованості ТОВ «Восход» за
договором мультивалютної кредитної
лінії № 15-93/19-5677/07 від 17.12.2007р., звертати
стягнення за іпотечним договором
№15-94/19-8181/07 від 17.12.2007р., та відступати
права за вищевказаними право чинами, а
також здійснювати інші дії, що можуть
призвести до переходу цих прав до інших
осіб.

Відповідно до ст.66 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) забезпечення позову
допускається, якщо невжиття заходів до
забезпечення позову може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду. За правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною в п.1 постанови №16
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову", особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), обов'язковим є подання
доказів наявності фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного заходу до забезпечення позову.

Оскільки позивачем не підтверджено
належними та допустимими доказами
реальної можливості настання обставин,
що зумовлять в подальшому неможливість
або ускладнення виконання рішення
господарського суду Донецької області
по справі №905/2876/14, заява від 08.04.2014р. про
вжиття заходів до забезпечення позову
не підлягає задоволенню, оскільки є не
обґрунтовано заявленою.

11 червня 2014р. через канцелярію суду
відповідачем наданий відзив на позов, в
якому він заперечив проти задоволення
позовних вимог, наголошуючи на їх
невідповідності закону.

Цього ж дня позивачем надано
клопотання про відкладення розгляду
справи та продовження строку її
розгляду, обґрунтоване перебуванням
його представника у відрядженні.

За приписами ст.69 ГПК України, у
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк розгляду
спору, але не більш як на п'ятнадцять
днів. Проте, позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
наявності виключних обставин для
продовження строку розгляду справи
№905/2876/14, у зв'язку з чим суд відхиляє
клопотання в цій частині.

В судовому засіданні 11.06.2014р.
представник відповідача-2 заперечив
проти задоволення позовних вимог з
підстав, викладених у відзиві.
Представники інших сторін в судове
засідання не з'явились, про час та місце
слухання справи були повідомлені
належним чином.

За змістом правової позиції Вищого
господарського суду України,
викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами.

При цьому неявка у судове засідання
однієї з сторін, належним чином
повідомленої про час і місце цього
засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені частиною першою
статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору,
клопотання позивача про відкладення
розгляду справи судом відхилено,
справа розглядається відповідно до
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України) без
явки позивача та відповідачів-1,3 за
наявними в ній матеріалами.

Перед початком розгляду справи по суті
представника відповідача-2 було
ознайомлено з правами та обов'язками,
передбаченими ст.22 ГПК України. Судом,
відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України,
складено протокол, який долучено до
матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129
Конституції України, ст.ст.42,43 ГПК, ст.
33 ГПК України основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
За приписами ст.43 ГПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача-2, господарський суд

Встановив:

17 грудня 2007р. між Акціонерним
комерційний промислово-інвестиційним
банком (закрите акціонерне товариство),
далі - кредитор, та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ТС
Обжора» (далі - поручитель) укладеного
договір фінансової поруки №15-94/19-8182/07,
відповідно до умов якого поручитель у
випадку невиконання та/або неналежного
виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю «Восход» (далі -
позичальник) зобов'язань за кредитним
договором про відкриття
мультивалютної кредитної лінії
№15-93/19-5677/07 від 17.12.2007р. по справі
кредитору заборгованості по наданому
кредиту в сумі 17 000 000,00 дол.США,
процентів, нарахованих за користування
кредитом (в тому числі, у разі
прострочення виконання зобов'язання по
поверненню кредиту, процентів за
неправомірне користування кредитом),
та сум комісійної винагороди,
неустойки (штрафу, пені), збитків,
завданих кредиторові, зобов'язується
виконати зобов'язання по сплаті
вказаних вище і несплачених
позичальником сум кредитору (п.2.1
договору поруки).

Згідно з п.2.2, у випадку невиконання або
прострочення виконання позичальником
зобов'язань, що випливають з кредитного
договору, поручитель відповідає перед
кредитором як солідарний боржник в
тому ж обсязі, що і позичальник

Строк дії договору фінансової поруки
№15-94/19-8182/07 від 17.12.2007р. - з моменту
підписання до повного погашення
зобов'язань за кредитним договором, в
забезпечення якого надано поруки, а
також договорів про внесення змін до
нього (п.5.4 договору).

03 квітня 2014р. між Публічним акціонерним
товариством «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» (далі -
первісний кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Авіс
Фінанс» (далі - новий кредитор) був
укладений договір відступлення права
вимоги №39/247, в порядку та на умовах
якого первісний кредитор передає
(продає) новому кредитору належне
первісному кредитору право вимоги за
укладеним з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Восход» кредитним
договором про відкриття
мультивалютної кредитної лінії
№15-93/17-5677/07 від 17.12.2007р. (разом з
договорами про внесення змін до нього,
перелік яких наведений в п.1.1.1 договору
відступлення права вимоги).

За змістом п.п.1.3, 1.4 договору
відступлення, до нового кредитора
переходять всі без винятку права та
обов'язки первісного кредитора за
кредитним договором, в тому числі -
право вимагати від боржника належного
та реального виконання наступних
обов'язків: повернення грошових коштів
в розмірі 12 831 791,60 грн., що складаються з
кредиторських вимог первісного
кредитора у справі про банкрутство
боржника, яка розглядається
господарським судом Донецької області
(справа №905/5359/13), затверджених
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 25.12.2013р.,
повернення нарахованих до дати
прийняття постанови господарського
суду Донецької області від 26.12.2013р. у
справі №905/5359/13 про визнання боржника
банкрутом процентів за користування
кредитом згідно з кредитним договором
у сумі 833 865,18 грн., комісійної
винагороди в сумі 12 000,00 грн., санкцій
відповідно до ст.625 ЦК України за
процентами за користування кредитом в
сумі 12 054,44 грн., санкцій відповідно до
ст.625 ЦК України за комісією в сумі 152,14
грн., нарахованої та не отриманої пені
за несвоєчасну сплату процентів в сумі
52 258,67 грн.

Згідно з п.4.1, договір відступлення
набирає чинності з моменту його
підписання та скріплення печатками
сторонами і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за ним.

У зв'язку з укладенням цього договору,
відповідно до п.1.8, сторони визначили
про укладання окремих договорів щодо я
відступлення прав за договорами, що
забезпечують належне виконання
зобов'язань за кредитним договором:

- іпотечним договором №15-94/19-8181/07 від
17.12.2007р. зі змінами та доповненнями,
укладеним між первісним кредитором та
боржником та посвідченим приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_2 за
реєстровим №7433;

- договором застави майнових прав
№15-94/19-3546/11 від 23.12.2011р., укладеним між
первісним кредитором та боржником;

- договором фінансової поруки
№15-94/19-8182/07 від 17.12.2007р. разом з
договорами про внесення змін,
укладеного між первісним кредитором та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТС Обжора».

Крім цього, про передачу прав вимоги за
іпотечним договором №15-94/19-8181/07 від
17.12.2007р. зі змінами та доповненнями,
укладеним між первісним кредитором та
боржником та посвідченим приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_2 за
реєстровим №7433, який забезпечує
виконання умов кредитним договором про
відкриття мультивалютної кредитної
лінії №15-93/17-5677/07 від 17.12.2007р., між
Публічним акціонерним товариством
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» в
якості первісного іпотекодержателя та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіс Фінанс» в
якості нового іпотекодержателя
укладеного договір відступлення права
вимоги №39/247-1 від 03.04.2014р., який
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3за реєстровим №1945.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання
недійсним договору відступлення права
вимоги №39/247 від 03.04.2014р., позивач
зазначає про необхідність отримання
його згоди як поручителя за виконання
договору про відкриття мультивалютної
кредитної лінії №15-93/17-5677/07 від 17.12.2007р.,
права вимоги за яким відступлено на
підставі оспорюваного правочину.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає вимоги
позивача про визнання недійсним
договорів такими, що підлягають
залишенню без задоволення, враховуючи
наступне:

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору, позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настанням відповідних наслідків.

Відповідно до статті 215 Цивільного
Кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст.203 Цивільного Кодексу
України, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
2)особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3)волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Статтями 512-523 Цивільного кодексу
України встановлено правові норми, що
регламентують порядок заміни сторін у
зобов'язанні, якими згідно з ч.1 ст.510 ЦК
України виступають боржник та
кредитор.

За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора не допускається у
зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з
особою кредитора, зокрема у
зобов'язаннях про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (ст.515 ЦК України).
При цьому, згідно з ч.1 ст.516 ЦК України,
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Натомість, боржник у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою (переведення боргу) лише за
згодою кредитора, якщо інше не
передбачено законом (ст.520 ЦК України).

Виходячи з вищевикладеного, законом
імперативно визначено підстави та
осіб, згода яких необхідна для
належного вчинення правочину щодо
заміни сторони у зобов'язанні.

До того ж, чинне законодавство не
містить норм, якими встановлено
необхідність отримання згоди
поручителів при заміні кредитора в
основному зобов'язанні, забезпеченому
порукою.

Крім зазначеного, у відповідності до
ст. 514 ЦК України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Проаналізувавши діюче законодавство,
судом не встановлено обмежень щодо
відступлення прав вимоги по
зобов'язаннях, забезпечених порукою
заставою, без згоди майнових та
фінансових поручителів.

З огляду на вищевикладене,
господарський суд робить висновок про
відсутність правових підстав для
визнання згоди Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТС Обжора"
необхідної передумовою для укладення
договору відступлення права вимоги
№39/247 від 03.04.2014р.

Визначаючи підстави для визнання
недійсним договору відступлення права
вимоги №39/247-1 від 03.04.2014р., позивач
посилається на норми ст.548 ЦК України,
за якими недійсне зобов'язання не
підлягає забезпеченню. Недійсність
основного зобов'язання (вимоги)
спричиняє недійсність правочину, щодо
його забезпечення, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Проте, позивачем помилково
ототожнюються договір відступлення
права вимоги з договором, яким
врегульоване основне зобов'язання.
Заміна кредитора в основному
зобов'язанні не робить недійсним
правчин, яким воно (зобов'язання)
врегульоване, та, як наслідок, не
впливає на дійсність
забезпечувального зобов'язання та
правочину, пов'язаному з відступленням
прав обтяжувача новому кредитору.

Статтею 24 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, і за умови, що одночасно
здійснюється відступлення права
вимоги за основним зобов'язанням. Якщо
не буде доведено інше, відступлення
прав за іпотечним договором свідчить
про відступлення права вимоги за
основним зобов'язанням.

Отже, необхідність укладення договору
про відступлення права вимоги за
договором іпотеки у разі відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням
зумовлена саме акцесорним характером
іпотеки, проте не свідчить про
забезпечувальний характер одного
договору відступлення щодо іншого.

З огляду на наведені обставини, суд не
вбачає правових підстав для
застосування ст.548 ЦК України до
спірних правовідносин щодо визнання
недійсним договору відступлення права
вимоги №39/247-1 від 03.04.2014р.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням; також
згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання
та право звернутися до суду за його
захистом відповідно до встановлених
способів захисту цивільних прав та
інтересів судом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України,
статтею 20 Господарського кодексу
України передбачено можливість
захисту цивільних прав та інтересів,
зокрема, визнанням незаконними
правочинів.

Враховуючи положення статті 54
Господарського процесуального та межі
повноважень суду при прийнятті рішення
за статтею 83 Господарського
процесуального кодексу України,
звертаючись до суду, позивач
самостійно визначає предмет та
підстави поданого позову, вказує, яке
саме його право чи охоронюваний
законом інтерес є порушеними, доводячи
це належними та допустимими доказами.

Розглядаючи ж спір, господарський суд
повинен встановити об'єктивну
наявність порушення чи оспорювання
цивільного права чи охоронюваного
законом інтересу позивача,
відповідність обраного ним способу їх
захисту способам, визначеним
законодавством, забезпечення
внаслідок прийняття рішення
відновлення порушених прав позивача.

Отже, відсутність цивільного права чи
інтересу, про захист яких подавався
позов, є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог.

Проте, позивачем не доведено в чому
саме полягає порушення його прав
внаслідок укладання спірних договорів
між відповідачами 2,3 щодо зобов'язань
відповідача 1 перед Банком. Разом з цим,
позивачем не визначено, в чому саме
полягають його позовні вимоги до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Восход", який не є
стороною оспорюваних правочинів.

Беручи до уваги викладені вище
обставини, суд відмовляє в задоволенні
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю „ТС Обжора" в повному
обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судовий
збір підлягає віднесенню на позивача
повністю.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.129 Конституції України, ст.ст. 15, 16,
202-203, 215, 510, 512-523, 548 Цивільного кодексу
України, Законом України «Про іпотеку»,
ст.ст.1, 4, 22, 33-35, 43, 49, 54, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТС Обжора", м. Донецьк
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Восход", м. Донецьк,
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк", м. Київ
та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіс Фінанс", м. Київ
про визнання недійсними договорів
відступлення права вимоги №39/247 від
03.04.2014р., №39/247-1 від 03.04.2014р. - відмовити
повністю.

У судовому засіданні 11.06.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повний текст рішення за
правилами ст.ст.84-85 ГПК України
підписано 16.06.2014р.

Суддя
П.В. Демідова