ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.
Справа № 922/165/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І.,
суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників:

за участю представників:

позивача - Гордєєв С.В.

першого відповідача - не з'явився

другого відповідача - Басарт Л.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
аеляційного господарського суду
апеляційну скаргу 2-го відповідача
(вх.№1035 Х/3-9) на рішення господарського
суду Харківської області від 31.03.14 у
справі № 922/165/14

за позовом Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю "ЛАН", с.Черемушна,
Валківський район, Харківської області

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "АПК Донець",
с.Петрівське, Балаклійський район,
Харківської області

2) Приватного підприємства "Обрій",
м. Дніпропетровськ.

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року СТОВ "ЛАН", звернулося з
позовом до 1-го відповідача - ТОВ "АПК
Донець" та 2-го відповідача - Приватного
підприємства "Обрій" про стягнення з
них солідарно 200,00 грн. штрафу,
стягнення з 2-го відповідача 249800,00 грн.
штрафу, а також просив покласти на
відповідачів пропорційно розміру
позовних вимог витрати по сплаті
судового збору в розмірі 5000,00 грн, з
посиланням на неналежне виконання 2-м
відповідачем договору №14-08-13/Л від
14.08.2013 р. щодо зобов'язання по
здійсненню попередньої оплати за
товар, забезпеченого порукою 1-го
відповідача за договором поруки №
23/0813-ПР від 23.08.2013 р.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 31.03.2014 року по
справі №922/165/14 (суддя Суярко Т.Д.)
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто солідарно з ТОВ "АПК Донець" та
Приватного підприємства "Обрій" на
користь СТОВ "ЛАН" 200,00 грн. штрафу., 4,00
грн. судового збору, стягнуто з
Приватного підприємства "Обрій" на
користь СТОВ "ЛАН" 221800,00 грн. штрафу,
судовий збір в розмірі 4436,00 грн., з
посиланням на порушення умов договору
та відсутність підстав для зменшення
штрафу.

Другий відповідач - ПП "Обрій" з
рішенням господарського суду не
погоджується, вважає його прийнятим з
порушенням норм матеріального права,
надав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначив, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку щодо існування підстав для
стягнення штрафу, а саме, не взявши до
уваги неналежне виконання умов
договору з боку позивача своїх
зобов'язань щодо якості та кількості
поставленого товару.

Другий відповідач вважає, що підстави
для стягнення штрафу відсутні, так як
порушення строків оплати не було,
оскільки договором сторони
передбачили можливість постачання
товару партіями за умови 100% оплати
передоплати такої партії товару.
Оплата партії товару здійснена
відповідачем 20.08.2013 р. та 21.08.2013 р., тобто
без порушення визначеного договором
строку.

Другий відповідач посилаєтьється на
те, що позивач безпідставно здійснив
нарахування штрафу на загальну
вартість товару, визначену договором, а
не на залишок неналежно виконаного
грошового зобов'язання, що суперечить
ч. 2 ст. 549 ЦК України та вважає, що суд
безпідставно відмовив у зменшенні
штрафу.

В додаткових поясненнях до апеляційної
скарги другим відповідачем надані
додаткові документи про фінансовий
стан ПП « Обрій », з посиланням на те, що
фінансовий стан значно погіршиться у
разі стягнення штрафу на користь
позивача, та спричинить значні збитки,
вважає, що у разі стягнення штрафу
виконання цих договірних зобов'язань
буде під загрозою зриву із-за
відсутності обігових коштів,
обв'язкові платежі перед банками-
кредиторами можуть бути прострочені,
що спричинить додаткові штрафні
санкції.

Позивач з обставинами, викладеними у
апеляційній скарзі не погоджується,
вважає рішення суду законним та
обґрунтованим, прийнятим відповідно до
норм чинного законодавства, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
зазначив, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а підстави, на
які посилається другий відповідач є не
обґрунтованими.

Представник першого відповідача в
судове засідання не з'явився, відзив чи
пояснення по справі не надав, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду апеляційної
скарги.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду,
встановила, що 14 серпня 2013 року між
позивачем (постачальником) та другим
відповідачем - ПП "Обрій" (покупцем)
укладений договір № 14-08-13/Л.

У п. 1.1 договору зазначено, постачальник
зобов'язується поставити та передати у
власність, а покупець прийняти та
оплатити наступну
сільськогосподарську продукцію:
пшеницю некласну, українського
походження, врожаю 2013 року (товар) на
умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку
діяльність, зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до п. 2.1 договору, кількість
товару в заліковій вазі складає 2000 тон
+/- 10% за вибором постачальника та
визначається згідно із
товарно-транспортною накладною на
товар, що підписується сторонами.

Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що
ціна товару без ПДВ складає 1041,67 грн. за
одну метричну тону. ПДВ складає 208,33 грн.
Ціна товару з ПДВ складає 1250,00 грн. за
одну метричну тону. Вартість товару без
ПДВ складає 2083333,33 грн., ПДВ - 416666,67 грн.
Загальна вартість товару складає 2500000,00
грн.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
покупець здійснює 100% попередню оплату
товару шляхом перерахування коштів на
банківський рахунок постачальника у
відповідності до реквізитів,
зазначених у рахунку постачальника до
29.08.2013 р.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. ст.
525,526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

На виконання умов договору 16.08.2013 р.,
згідно рахунку на оплату № 62 від 16.08.2013
р. позивач виставив другому
відповідачу рахунок на оплату товару,
визначеного договором на суму 2 500 000,00
грн.

Як свідчать матеріали справи, в період
з 20.08.2013 р. по 21.08.2013 р. позивач поставив,
а другий відповідач прийняв
обумовлений договором товар на
загальну суму 276650,00 грн., що
підтверджується наявними а матеріалах
справи видатковими накладними № 765 від
20.08.2013 р. на суму 46425,00 грн. та № 766 від
21.08.2013 р. на суму 230225,00 грн., та здійснив
часткову оплату за договором - в
розмірі 280000,00 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями, виписками з
банку (арк.спр. 151-153, 178-188).

23 серпня 2013 року між позивачем (як
кредитором) та першим відповідачем -
ТОВ "АПК Донець" (як поручителем)
укладено договір поруки № 23/0813-ПР (далі
- "договір поруки"), відповідно до п. 1
якого поручитель поручається перед
кредитором за виконання зобов'язань ПП
"Обрій" (як боржника) за договором №
14-08-13/Л від 14.08.2013 р.

Пунктом 3 договору поруки сторони
погодили, що поручитель та боржник
відповідають як солідарні боржники,
але розмір відповідальності
поручителя перед кредитором
обмежується сумою, що дорівнює 200,00 грн.
(п. 4 договору поруки).

Судом першої інстанції встановлено, що
другий відповідач в порушення умов
відповідного договору здійснив
часткову попередню оплату - на суму
280000,00 грн.

На підставі вказаного договору поруки,
позивач просив покласти на
відповідачів солідарно штраф в розмірі
200,00 грн., а з ПП "Обрій" стягнути 249800,00
грн.штрафу.

Суд першої інстанції,надаючи правову
кваліфікацію викладеним вище
обставинам, обгрунтовано виходив з
наступного.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України
майнові зобов'язання, які виникають
між учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. У відповідності до ст. 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст..253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Зі змісту п.п. 3.2, 5.1 договору вбачається,
що ПП "Обрій" ( другий відповідач ) мав
здійснити на підставі рахунку позивача
100% попередню оплату за товар в розмірі
2500000,00 грн. в строк до 29.08.2013 р.

16 серпня 2013 року позивач виставив ПП
"Обрій" ( другий відповідач ) рахунок № 62
від 16.08.2013 р. (арк.спр. 20) на оплату
вартості обумовленого договором
товару, за яким ПП "Обрій" здійснив
часткову попередню оплату за договором
- на суму 280000,00 грн. (платіжні доручення,
виписки з банку арк.спр. 151-153, 178-188).

З огляду на наведене, невиконаним ПП
"Обрій" ( другий відповідач) залишилося
зобов'язання щодо здійснення
попередньої оплати у сумі 2220000,00 грн.

В матеріалах справи відсутні, а ПП
"Обрій" не надані докази
перерахування попередньої оплати за
товар у визначеному договором порядку
та розмірі 2500000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що ПП "Обрій" (
другий відповідач ) є таким, що
порушив строк здійснення попередньої
оплати за товар, тобто порушив грошове
зобов'язання за договором.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України,
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Пунктом 6.5 договору позивач та другий
відповідач визначили, що у разі
порушення останнім строку оплати за
товар - ПП "Обрій" зобов'язується
сплатити позивачу штраф у розмірі 10%
від загальної вартості товару.

Суд першої інстанції, перевіривши
наданий позивачем розрахунок штрафу на
предмет відповідності вимогам
договору, а також чинного
законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 549, 611
ЦК України, ст.ст. 230-231 ГК України,
правомірно встановив, що позовні
вимоги в частині стягнення штрафу в
цілому є законними та обґрунтованими,
втім позивачем не вірно визначено суму
штрафу, яка підлягає стягненню,
виходячи з наступного.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230
ГК України).

Частиною 4 ст. 231 ГК України у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Вказана норма права встановлює, що
розмір санкцій встановлюється
договором, якщо інше не передбачено
законом, і визначає можливі механізми
визначення сторонами у договорі
розміру штрафних санкцій: 1) як відсоток
до суми невиконаної частини
зобов'язання; 2) у твердій грошовій сумі;
3) як відсоток до суми суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання; 4)
у кратному розмірі до вартості товарів
(робіт, послуг).

Позивач, як підставу для стягнення
штрафу, зазначає саме положення
договору, а саме відповідно до п. 6.5
договору у разі порушення відповідачем
строку оплати товару, покупець
зобов'язується сплатити постачальнику
штраф в розмірі 10% від загальної
вартості товару.

Втім, положення п. 6.5 договору не дають
підстав стверджувати, що сторони
погодили штраф, який би розраховувався
у розмірі 10% від загальної вартості
товару, що підлягав оплаті та поставці
взагалі за договором, а не від
загальної вартості товару, який
неоплачено та непоставлено.

Суд першої інстанції правомірно
вважав, що сторони у договорі не
передбачили, що штраф нараховується у
відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
виконання, суд вважає за правомірне
нарахування штрафу відповідно до
положень ч. 2 ст. 549 ЦК Уккраїни, а саме - у
відсотку від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Отже, нарахування штрафу в порядку п. 6.5
договору має здійснюватись на залишок
неналежним чином виконаного
відповідачем зобов'язання по
здійсненню попередньої оплати (2220000,00
грн.), а не на загальну вартість товару,
визначену п. 3.2 договору (2500000,00 грн.).

В матеріалах справи також відсутні, а
ПП "Обрій" та ТОВ "АПК Донець" не надані
докази оплати штрафу частково або в
повному обсязі.

В зв'язку з чим суд першої інстанції
дійшов висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог щодо
солідарного стягнення з відповідачів
200 грн. штрафу та стягнення з
відповідача 2 (ПП «Обрій») штрафу в
розмірі 221800,00 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги посилання ПП "Обрій"
(другий відповідач) на відсутність
порушень строків оплати вартості
товару , оскільки зі змісту наведених
раніше п. 5.1 та п. 6.5 договору вбачається,
що останній є таким, що належним чином
виконав грошові зобов'язання за
договором, якщо в строк до 29.08.2013 р.
сплатить вартість товару на суму 2 500
000,00 грн.

ПП "Обрій" ( другий відповідач ) в строк
до 29.08.2013 р. сплатив лише частину
вартості товару (280000,00 грн.), він є таким,
що прострочив виконання своїх грошових
зобов'язань за договором на суму 2220000,00
грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано
вважав, що посилання другого
відповідача на відсутність у нього
вимоги позивача вих. № 496 від 14.10.2013 р.
(арк.спр. 22-23) про оплату нарахованих
штрафних санкцій, не є підставою для
звільнення від взятої на себе згідно
договору відповідальності, не тягне за
собою юридичного наслідку у вигляді
відсутності у останнього права на
отримання відповідних коштів, оскільки
настання строку оплати штрафу не
співвідноситься із загальним поняттям
настання строку виконання грошового
зобов'язання, зокрема, в розумінні ст. 530
ЦК України.

Окрім того, враховуючи нормативи і
нормативні строки пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України 12.12.2007 1149, а також наявні в
матеріалах справи чек та описом
поштового вкладення (арк.спр. 28, 29), суд
першої інстанції вважав, що вказана
вимога про сплату штрафу ПП "Обрій" мала
бути отримана.

Суд першої інстанції правомірно не
прийняв до уваги посилання другого
відповідача на зміну умов договору на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у
зв'язку з порушенням позивачем умов
договору щодо поставки товару по
кількості та якості, а також на
положення ч. 3 ст. 615 ЦК України
базуються на його довільному
тлумаченні положень такого договору та
норм чинного законодавства.

По-перше, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема зміна
умов зобов'язання.

Пунктом 4.1 договору позивач та
відповідач 2 погодили, що постачальник
здійснює поставку товару в повному
об'ємі на умовах (франко-автомобіль):
СТОВ «ЛАН» за адресою: Харківська обл.,
Нововодолазький р-н, с. Ватутіне, вул.
Нова, 5 в термін до 30.08.2013 року, але не
раніше повної оплати товару.

Згідно п. 4.13 договору допускається
постачання товару партіями в
узгодженій сторонами кількості, за
умови 100% передоплати такої партії
товару.

З огляду на вказані положення договору,
сплачена другим ідповідачем частина
попередньої оплати (в розмірі 280000,00
грн.) та фактично поставлений
позивачем товар (на суму 276650,00 грн.)
свідчать про здійснення між сторонами
поставки товару партією (в порядку п. 4.13
договору).

Втім, різниця у співвідношенні між
сплаченою другим відповідачем
частиною попередньої оплати та
фактично поставленого товару
позивачем (3350,00 грн.) з достовірністю не
можуть свідчити про порушення
позивачем умов договору щодо кількості
поставленої продукції, оскільки
договором строки поставки товару
партіями сторонами не визначені, а
встановлений п. 4.1 строк поставки
товару фактично визначається моментом
здійснення відповідачем 2 повної
оплати товару (яку останній не
здійснив).

Згідно пояснень представника позивача
(арк.спр. 199-200), враховуючи специфіку
зважування зерна для постачання,
кількість завантаженого товару стає
відома лише після повного
завантаження, а досипання чи навпаки
відсипання після зваження є економічно
недоцільним. Позивач не мав фізичної
можливості допоставити відповідачу 2
товар в кількості 2,68 т., оскільки
останній не надав відповідного
транспорту; письмової вимоги про
повернення коштів після отримання
товару позивачу не направляв.

Окрім того, другим відповідачем не
надано доказів про узгодження з
позивачем (як то передбачено п. 4.13
договору) кількості товару в партії,
тобто доказів досягнення домовленості
між сторонами про постачання товару в
період з 20.08.2013 р. по 21.08.2013 р. на суму
280000,00 грн., а не на суму 276650,00 грн.

Інших доказів, які б свідчили про
порушення позивачем умов договору щодо
кількості товару в партії другим
відповідачем не надано.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що посилання другого
відповідача на неналежну якість
товару не підтверджуються матеріалами
справи та не можуть бути підставою для
звільнення останнього від
відповідальності, визначеної
договором.

Отже, матеріалами справи не
підтверджено факт зміни умов договору
№ 14-08-13/Л у зв'язку з неналежним
виконанням позивачем умов
відповідного договору щодо кількості
та якості поставленого товару.

По-друге, відповідно до ч. 3 ст. 615 ЦК
України внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання частково або у
повному обсязі відповідно змінюються
умови зобов'язання або воно
припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України у
разі порушення зобов'язання однією
стороною друга сторона має право
частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом.

Положення вказаної норми передбачають
право сторони у договорі у
встановлених договором або законом
випадках відмовитися від своїх
зобов'язань у зв'язку з
недобросовісністю його контрагента.

Договором (п. 4.4) сторони дійшли згоди,
що вразі не оплати покупцем
постачальнику вартості товару,
зазначеної в п. 3.2 в порядку,
визначеному в п. 5.1, ці дії вважаються
односторонньою відмовою покупця від
виконання договору. У цьому разі
постачальник має право розірвати
договір в односторонньому порядку.

Тобто вказаним положенням договору
сторони визначили, в розумінні ч. 1 ст. 615
ЦК України, випадок права позивача на
односторонню відмову від виконання
своїх зобов'язань за договором -
неналежне виконання другим
відповідачем (ПП «Обрій») грошового
зобов'язання по здійсненню попередньої
оплати у визначений договором строк.

При цьому, враховуючи визначений ч. 1 ст.
615 ЦК України зміст односторонньої
відмови від виконання зобов'язання,
факт порушення другим відповідачем
власних зобов'язань за договором не
свідчить про односторонню відмову від
виконання договору, а має іншу правову
природу (невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань за договором).

В матеріалах справи відсутні, а
позивачем не надані докази, які б
свідчили про відмову останнього в
односторонньому порядку від виконання
договору або про його розірвання.

Таким чином, судом першої інстанції не
встановлено ознак односторонньої
відмови ані позивача, ані другого
відповідача від договору.

Окрім того, факт односторонньої
відмови від зобов'язань за договором
заперечується другим відповідачем
(арк.спр. 137).

По-третє, згідно ст. 654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Договором (п. 9.2) позивач та другий
відповідач погодили, що всі зміни
та/або доповнення до цього договору
дійсні лише у випадку, якщо вони
зроблені в письмовій формі та
підписані уповноваженими
представниками сторін.

З матеріалів справи не вбачається
внесення позивачем та другим
відповідачем (ПП «Обрій») змін до умов
договору № 14-08-13/Л у визначеній
відповідним договором письмові формі,
що в свою чергу також свідчить про
безпідставність позиції відповідача 2
про зміну умов договору № 14-08-13/Л.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що зміна умов
договору № 14-08-13/Л у зв'язку з
односторонньою відмовою сторін
спростовується наявними в матеріалах
справи доказами та встановленими судом
обставинами.

Господарський суд правомірно вважав,
що посилання другого відповідача на
те, що невиконання покупцем свого
обов'язку по здійсненню попередньої
оплати за товар не тягне за собою
настання наслідків у вигляді сплати
штрафу продавцю, а надає останньому
право не виконувати свій обов'язок,
базуються на довільному тлумаченні
положень чинного законодавства.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 693 ЦК України
у разі невиконання покупцем обов'язку
щодо попередньої оплати товару
застосовуються положення статті 538
цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 538 ЦК України визначено,
що у разі невиконання однією із сторін
у зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі.

Положення вказаної статті надають
позивачу право альтеративної
поведінки щодо виконання своїх
договірних зобов'язань відносно
другого відповідача, який неналежним
чином виконав своє грошове
зобов'язання за договором. Втім, дана
норма не виключає право застосування
до відповідачів передбаченої
договором неустойки (пені, штрафу), як
заходу забезпечення виконання
зобов'язання.

Посилання другого відповідача на те,
що невиконання покупцем свого
обов'язку по здійсненню попередньої
оплати за товар не тягне за собою
настання наслідків у вигляді сплати
штрафу продавцю, а надає останньому
право не виконувати свій обов'язок,
базуються на довільному тлумаченні
положень чинного законодавства.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Посилання другого відповідача в
апеляційній скарзі про відсутність
підстав для стягнення штрафу в зв'язку
з порушенням позивачем умов договору
щодо кількості та якості поставленої
продукції є необґрунтованим, оскільки
договором строки поставки товару
партіями сторонами не визначені, а
встановлений п. 4.1 строк поставки
товару фактично визначається моментом
здійснення другим відповідачем повної
оплати товару (яку останній не
здійснив) та доказів, які б свідчили
про порушення позивачем умов договору
щодо кількості товару в партії другим
відповідачем не надано.

Крім того, посилання другого
відповідача на неналежну якість
товару не підтверджуються матеріалами
справи та не можуть бути підставою для
звільнення останнього від
відповідальності, визначеної
договором.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що позивачем не порушено
умов договору поставки, а другий
відповідач порушив строк здійснення
попередньої оплати за товар у сумі
2220000,00 грн, тобто порушив грошове
зобов'язання за договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що у
разі порушення останнім строку оплати
за товар - ПП "Обрій" зобов'язується
сплатити позивачу штраф у розмірі 10%
від загальної вартості товару.

Суд першої інстанції вважав, що права
позивача щодо стягнення з другого
відповідача штрафу у розмірі 220000,00 грн.
передбачені умовами договору, а також
чинного законодавства, а саме ст. 253-255,
549, 611 ЦК України, ст.ст. 230-231 ГК України,
тому позовні вимоги в частині
стягнення штрафу в цілому є законними
та обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

При прийнятті рішення суд першої
інстанції не врахував норм діючого
законодавства, зокрема ст. 3 ЦК України,
згідно якої загальними засадами
цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій, до того ж повинно бути
взято до уваги ступень виконання
зобов'язання боржником, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити належних до сплати штрафних
санкцій.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України також
передбачено право суду зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пеню), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Як свідчать матеріали справи, позивач
не надав доказів наявності збитків в
зв'язку з несвоєчасним виконання умов
договору.

Судова колегія, враховуючи скрутний
фінансовий стан другого відповідача,
недоведеність заподіяння збитків,
ступінь виконання зобов'язання другим
відповідачем, часткове виконання
зобов'язання вважає, що розмір штрафу
надмірно великий та підлягає зменшенню
до 66740 грн. штрафу./30%/

Отже, відповідне рішення
господарського суду в частині
стягнення з другого відповідача 155260
грн. штрафу підлягає скасуванню, а
позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
що позивачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду, частково
не відповідають нормам матеріального
та процесуального права та фактичним
обставинам справи, а мотиви другого
відповідача можуть бути підставою для
його часткого скасування, керуючись
ст.ст. 253, 525, 526, 530, 610-612 ЦК України, 193, 230-233
ГК України, ст.ст. 83, 101, 102, 103, 105 ГПК
України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 31.03.14 у справі
№ 922/165/14 в частині стягнення
155260 грн. штрафу скасувати та в позові в
цій частині відмовити.

В іншій частині залишити рішення суду
без змін, а апеляційну скаргу залишити
без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
Інстанції: Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 06.06.14

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.