ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 р. Справа № 909/463/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Максимів Т. В. ,
при секретарі судового засідання
Конашенко О. В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Бетон Груп ІФ", вул.
Крайківського, 1-б, м.
Івано-Франківськ,76018

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейд Захід Буд", вул.
Сорохтея, 41/915,м. Івано-Франківськ,76018,
фактична адреса: м.Івано-Франківськ,
вул.Незалежності,4, каб.505

про стягнення 50585,15грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою
відповідальністю "Бетон груп"
звернулося до господарського суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейд Захід Буд" про
стягнення 50585,15грн.

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням відповідачем прийнятих
на себе зобов"язань згідно договору
поставки №22/01-03б щодо розрахунку за
поставлений позивачем товар та
обґрунтовано положеннями статей 526, 625,
692 Цивільного кодексу України.

27.05.14 позивач подав суду заяву про
зменшення позовних вимог (вх.№ 7480/14),
мотивовану погашенням відповідачем
основного боргу у повному обсязі.

Враховуючи закріплений ст.129
Конституції України принцип
диспозитивності учасників судового
процесу, зокрема, диспозитивний
характер прав позивача, який
визначений ст.22 ГПК України щодо права
позивача до прийняття рішення у справі
зменшити розмір
позовних вимог, суд розглядає позов
згідно поданої заяви про зменшення
позовних вимог. Таким
чином, предметом спору є стягнення з
відповідача 3339,00грн. 3% річних, 3656,15грн.
пені та 7718,00грн. штрафу.

Відповідач своїм конституційним
правом на захист прав і охоронюваних
законом інтересів не скористався, явки
уповноваженого представника в судове
засідання жодного разу не забезпечив,
хоча про дату, час та місце судового
розгляду належним чином повідомлений
ухвалами суду від 30.04.14 та 27.05.14, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи повідомленнями про вручення
поштових відправлень №3079963 та №3098108,
подав відзив на позовну заяву вх.№8349/14
від 02.06.14, в якому просить припинити
провадження за відсутності предмету
спору між сторонами

На момент винесення судом рішення, заяв
та клопотань від відповідача не
надходило.

Відповідно до ч.3ст.22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно з п.3.9.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України 26.12.2011 N 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними
змінами, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про розгляд судової справи і
забезпечення його явки в судове
засідання для реалізації ним права на
судовий захист своїх прав та інтересів,
що дає підстави для висновку суду щодо
розгляду справи в порядку,
передбаченому статтею 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
суд вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

03.01.13 між сторонами у справі укладено
договір поставки №22/01-03б. За умовами
даного договору постачальник (позивач)
зобов"язався поставити, а покупець
(відповідач), в свою чергу, - прийняти та
оплатити товар (п.1.1 договору). Термін
дії договору - до повного виконання
зобов"язань сторонами за цим договором
(п.4.1 договору).

Розділом 2 договору поставки сторони
погодили ціну товару і порядок
розрахунків: ціна товару вказується у
накладних, які є невід"ємними частинами
цього договору і передаються покупцеві
при постачанні кожної чергової партії
товару; розрахунки за кожну поставлену
партію товару здійснюються у спосіб,
погоджений сторонами в безготівковому
або готівковому порядку; покупець
оплачує поставлену постачальником
партію товару за ціною, передбаченою
рахунком, що виписується
постачальником на підставі замовлення,
зробленого покупцем; кінцевий
розрахунок з постачальником за партію
товару покупець проводить не пізніше
3-х банківських днів з моменту поставки
чергової партії товару.

На виконання умов спірного договору,
позивачем поставлено відповідачу
товару на загальну суму 309771,20грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями накладних.

В порушення визначеного умовами
договору обов"язку сплатити вартість
товару в установлені терміни та у
визначеному порядку, відповідач за
поставлений товар розрахувався у
повному обсязі після порушення
провадження у справі - 23.05.13, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням №6036.

У зв"язку з порушенням відповідачем
договірних зобов"язань щодо оплати
поставленого позивачем товару,
керуючись умовами спірного договору
та нормами чинного законодавства,
позивачем нараховано 3339,00грн. 3% річних,
3656,15грн. пені та 7718,00грн. штрафу за
період з 20.01.13 по 23.04.14.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

В силу статті 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Наведена правова норма
кореспондується зі ст.509 Цивільного
кодексу України: зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст.265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Реалізація суб'єктами
господарювання товарів
негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Аналогічні положення закріплено і у
статті 712 Цивільного кодексу України:
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов"язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом; зобов"язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Наведена правова норма
кореспондується зі статтею 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Враховуючи умови спірного договору
граничний термін виконання
відповідачем зобов"язання щодо оплати
поставленого позивачем товару - не
пізніше 3-х банківських днів з моменту
поставки чергової партії товару.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу
України встановлено, що відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань не надав,
доводи позивача не спростував, за
поставлений товар розрахувався у
повному обсязі після порушення
провадження у справі - 23.05.13.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема неустойкою
(штрафом, пенею), якою, з огляду на
положення ст.549 Цивільного кодексу
України, є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов"язання за кожен день
прострочення виконання, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання .

За приписами ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України унормовано, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

В силу ч. 2 статті 343 Господарського
Кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі.

Укладаючи договір, сторони дійшли
згоди відносно забезпечення виконання
відповідачем грошових зобов'язань
пенею та штрафом та погодили строк її
нарахування: у випадку невиконання
або неналежного виконання розрахунків
покупець зобов"язаний оплатити
постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості неоплаченого товару за
кожний день прострочення та штраф у
розмірі одного неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян за кожен
день тривання такого порушення (п.5.2
договору).

В силу ст.625 Цивільного кодексу України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов"язання, на вимогу
кредитора зобов"язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Позивачем нараховано 3339,00грн. 3% річних,
3656,15грн. пені та 7718,00грн. штрафу.

Керуючись частиною 1 статті 4-7
Господарського процесуального кодексу
України щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення
усіх обставин справи та частиною 1
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійснених позивачем нарахувань, і в
разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність
нарахованих позивачем сум та
задоволено пеню у повному обсязі, на
суму 3656,15грн., за розрахунком позивача з
огляду на правильність її нарахування,
3% річних - частково, на суму 1669,50грн.
оскільки наявний в матеріалах справи
розрахунок позивача є арифметично
невірним, у стягненні 7718,00грн. штрафу
судом відмовлено з огляду на
невідповідність розміру штрафу,
визначеного умовами договору, приписам
ст.549 Цивільного кодексу України.

Судові витрати, у відповідності до ст.49
ГПК України, покласти на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 546, 547, 549, 610, 612, 614, 625,
629, 712 Цивільного Кодексу України,
ст.ст.173, 193, 216, 230, 231, 232, 265, 343
Господарського кодексу України,
керуючись ст.ст.4-7, 43, 49, 55, 75, ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Бетон груп" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейд Захід Буд" про
стягнення 3339,00грн. 3% річних, 3656,15грн.
пені та 7718,00грн. штрафу задовольнити
частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейд Захід Буд"(вул.
Сорохтея, 41/915, м.Івано-Франківськ,
фактична адреса: м.Івано-Франківськ,
вул.Незалежності,4, каб.505, ) 3656,15(три тисячі шістсот п"ятдесят
шість гривень п"ятнадцять копійок)
пені, 1669,50(одну тисячу шістсот
шістдесят дев"ять гривень п"ятдесят
копійок) 3% річних та 661,31(шістсот
шістдесят одну гривню тридцять одну
копійку) судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.06.14

Суддя
Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 11.06.14