ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13.06.14 № 910/11483/14. Суддя Гумега О.В.,
розглянувши

позовну заяву Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави,
уповноваженим органом якої є
Міністерство оборони України, в особі:
Київського квартирно-експлуатаційне
управління

до Приватного підприємця ОСОБА_1

про примусове виселення та повернення
майна

ВСТАНОВИВ:

Київська прокуратура з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави, уповноваженим
органом якої є Міністерство оборони
України, в особі: Київського
квартирно-експлуатаційне управління,
звернулась до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
підприємця ОСОБА_1 про примусове
виселення останньої із орендованого
нерухомого військового майна -
нежитлових приміщень військового
містечка № 147, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, в примусовому порядку
та про повернення нерухомого
військового майна Київському
квартирно-експлуатаційному
управлінню.

Позовна заява № 6-1398 вих14 від 15.05.2014 р. не
може бути прийнята до розгляду та
підлягає поверненню з огляду на
наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо позовну заяву підписано особою,
яка не має права її підписувати, або
особою, посадове становище якої не
вказано.

У відповідності до ч. 1 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України, позовна заява подається до
господарського суду в письмовій формі
і підписується повноважною посадовою
особою позивача або його
представником, прокурором,
громадянином-суб'єктом
підприємницької діяльності або його
представником.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 Конституції
України на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Згідно ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (далі - Рішення Конституційного
Суду України) під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Отже, за змістом пункту 2 статті 121
Конституції України та статті 2
Господарського процесуального кодексу
України, обсягу наданих прокурору
статтею 29 Господарського
процесуального кодексу України прав,
представництво прокуратурою інтересів
держави у господарському суді є одним
із видів представництва в суді, яке за
своєю правовою природою є
правовідносинами, в яких одна особа
(представник) на підставі певних
повноважень виступає від імені іншої
особи (довірителя) і виконує
процесуальні дії в суді в її інтересах,
набуваючи (змінюючи, припиняючи) для
неї права та обов'язки.

В абз. 8 п. 1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року № 7 "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам"
зазначено, що згідно з частиною другою
статті 29 ГПК у разі прийняття
господарським судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах держави
в особі органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або в інтересах
громадянина зазначений орган чи
громадянин набуває статусу позивача.

Відповідно до абз. 1-3 п. 3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 року № 7 "Про деякі
питання участі прокурора у розгляді
справ, підвідомчих господарським
судам" господарський суд повинен
оцінювати правильність визначення
прокурором органу, на який державою
покладено обов'язок щодо здійснення
конкретних функцій у правовідносинах,
пов'язаних із захистом інтересів
держави. Інтереси держави мають чітко
формулюватися й умотивовуватися
прокурором. У випадках неправильного
визначення прокурором позивача, тобто
органу, уповноваженого державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах,
господарський суд на підставі пункту 1
частини першої статті 63 ГПК повертає
таку позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду.

В позовній заяві № 6-1398 вих14 від 15.05.2014 р.
в якості позивача зазначено Київське
квартирно-експлуатаційне управління, а
тому останній повинен підпадати під
поняття "орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах" і порушення
інтересів останнього має (може)
визначатись прокуратурою як порушення
інтересів держави. Однак у заголовку
позову вказано на порушення інтересів
держави, упововаженим органом
управління якої є Міністерство оборони
України, хоча останнє не визначається в
якості позивача про зпримусове
виселення та повернення майна і вимог
на користь Міністерства оборони
України немає (!). В той же час, зі змісту
Договору оренди № 3/2006 Голов КЕУ від
01.02.2016 р. нерухомого військового майна,
розташованого в Київському гарнізоні
за адресою: Київ, вул. Поліська, 2,
військове містечко № 147, інв. № 11,
додаткового Договору № 67/д/2007/Голов КЕУ
від 29.03.2007 р. до вказаного договору, на
підставі яких в тому числі подано даний
позов, вбачається, що однією з сторін
договору оренди, орендодавцем, є саме
Міністерство оборони України.

З огляду на викладене, необхідно
привести позов у відповідність до
вимог ст. 121 Конституції України, ст. ст.
5, 20 Закону України "Про прокуратуру", ст.
2 ГПК України, п. 2 резолютивної частини
рішення Конституційного Суду України
від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 та абз. 8 п. 1
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року № 7 "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам".

Крім того, суд звертає увагу, що позовну
заяву № 6-1398 вих14 від 15.05.2014 р. підписано
ОСОБА_2, посадове становище якого
зазначено Київський прокурор з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
старший радник юстиції.

В той же час, жодних доказів того, що
ОСОБА_2 обіймає вказану посаду до
позовної заяви не додано, відтак,
відсутні належні докази на
підтвердження повноважень особи, що
підписала позовну заяву.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо у позовній заяві не вказано
повного найменування сторін, їх
поштових адрес.

У частині 2 ст. 54 Господарського
процесуального кодексу України
викладено вимоги щодо змісту позовної
заяви, з урахуванням яких позовна заява
повинна містити, зокрема, ім"я
(прізвище, ім"я та по батькові за його
наявності) та місце проживання (для
фізичних осіб) сторін.

Згідно п. 2-1 ч. 2 ст. 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити
документи, що підтверджують за
громадянином статус суб'єкта
підприємницької діяльності.

З копії свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_1, доданої в якості додатку
до позовної заяви, вбачається, що
вірним повним найменуванням
відповідача є Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, в той час як у
позовній заяві визначено інше повне
найменування відповідача - Приватний
підприємець ОСОБА_1.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо у
позовній заяві не вказано обставин, на
яких ґрунтується позовна вимога,
доказів, що підтверджують викладені в
заяві обставини, обґрунтований
розрахунок стягуваної суми.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України
передбачено, що позовна заява повинна
містити, зокрема, виклад обставин, на
яких ґрунтуються позовні вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
позов; обґрунтований розрахунок сум, що
стягуються чи оспорюються;
законодавство, на підставі якого
подається позов.

В абз. 9 стор. 4 позовної заяви зазначено,
що "14 листопада 2012 року Позивач на
адресу Відповідача направляв
повідомлення (вих. № 303/25-3416), яким
доводив до відома Відповідача
інформацію, що термін дії Договору
оренди ... закінчується 31.12.2012", в абз. 10
стор. 4 позовної заяви - "09 січня 2013 року
Позивач направляв на адресу
Відповідача припис (вих. № 303/25-83 щодо
звільнення у найкоротший термін
займані нежитлові площі", в абз. 11 стор. 4
позовної заяви - "27 січня 2014 року
Позивач направляв на адресу
Відповідача претензію № 1/346 (вих. №
303/25-323) з вимогою звільнити нерухоме
військове майно ...", однак не вказано на
докази, які мають такі зазначення
підтверджувати.

Згідно абз. 5 п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму
ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" підставою для
повернення позовної заяви є, зокрема,
незазначення доказів, що підтверджують
викладені в заяві обставини.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що до позовної
заяви додаються документи, які
підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що позивач, прокурор
зобов'язані при поданні позову
надіслати сторонам копії позовної
заяви та доданих до неї документів
відповідно до кількості відповідачів
та третіх осіб листом з описом
вкладення.

Такі приписи згаданих норм мають на
меті забезпечення, як конституційних
засад змагальності сторін та рівності
усіх учасників процесу перед законом і
судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції
України), так і аналогічних приписів
ст.ст.4-2, 4-3 Господарського
процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної
заяви до розгляду та порушення
провадження у справі суд має бути
впевненим у тому, що зазначені засади
не були порушені заявником позову.

В п. 2 ч. 2 ст. 54 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що позовна заява повинна
містити, зокрема, місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання
(для фізичних осіб).

Згідно абз. 6 п.п. 3.1 п. 3 постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадках, передбачених статтею 56 ГПК
України, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

Як визначено ст. 93 ЦК України,
місцезнаходженням юридичної особи є
адреса органу або особи, які відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступають від її
імені.

Відомості про місцезнаходження
юридичної особи включаються до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (ст. 17
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців").

У позовній заяві зазначено в якості
адреси відповідача (Приватного
підприємця ОСОБА_1) наступну адресу:
АДРЕСА_2, яка відповідає місце
проживанню вказаної фізичної
особи-підприємця, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця серії
НОМЕР_1.

Також, у позовній заяві зазначено дві
адреси позивача (Київського
квартирно-експлуатаційного
управління), а саме: юридична адреса:
01015, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 38 та
адреса для кореспонденції: 03186, м. Київ,
а/с 37. При цьому перша з наведених адрес
підтверджується змістом п. 1 Положення
про Київське квартирно-експлуатаційне
управління.

Як встановлено судом, в якості доказів
направлення копії позовної заяви з
доданими до неї документами на адресу
позивача (Київського
квартирно-експлуатаційного
управління) заявником позову додано
фіскальний чек № 5158 від 06.06.2014 р. та опис
вкладення у цінний лист № 02501311 від
06.06.2014 р. лише за адресою для
кореспонденції: 03186, м. Київ, а/с 37 (в
наведеному описі також, з невідомих
причин, вказано ще й іншу адресу - вул.
Ав. Антонова, буд. 2/32, корп. 97), до того ж,
належність "адреси для кореспонденці:
03186, м. Київ, а/с 37" саме позивачу не
підтверджується відповідними
доказами. При цьому докази направлення
копії позовної заяви з доданими до неї
документами на адресу
місцезнаходження позивача, яке
підтверджується п. 1 Положення про
Київське квартирно-експлуатаційне
управління, фактично до позовної заяви
не додані.

З огляду на вищенаведене, у суду
відсутні підстави вважати фіскальний
чек № 5158 від 06.06.2014 р. та опис вкладення
у цінний лист № 02501311 від 06.06.2014 р. в
якості належних доказів виконання
вимог ч. 1 ст. 56 ГПК України, що, в свою
чергу, тягне за собою наслідки,
передбачені п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Наведене узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладену в абз. п.п. 3.5 п. 3
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якої
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57
ГПК щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК.

З огляду на викладене, позовна заява №
6-1398 вих14 від 15.05.2014 р. і додані до неї
документи підлягають поверненню
заявникові без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ГПК України
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку, після усунення допущеного
порушення.

При можливому повторному зверненні до
господарського суду з відповідною
позовною заявою слід також врахувати
наступне.

Частиною 1 статті 54 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що позовна заява подається
до господарського суду в письмовій
формі і підписується повноважною
посадовою особою позивача або його
представником, прокурором,
громадянином - суб'єктом
підприємницької діяльності або його
представником.

Згідно з абзацом четвертим частини
першої статті 2 ГПК господарський суд
порушує справи за позовами прокурорів,
які звертаються до господарського суду
в інтересах держави.

Відповідно до частини першої статті 29
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК) прокурор бере
участь у розгляді справ за його
позовами, а також може вступати за
своєю ініціативою у справу, порушену за
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави.

Як вказано у ст. 56 ЗУ "Про прокуратуру"
від 05.11.1991р. (в чинній редакції), під
поняттям "прокурор" у статті 8, частині
четвертій статті 9, частинах першій,
другій, третій статті 12, частині першій
статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах
першій, третій, п'ятій і сьомій статті 46,
статті 46 2, статтях 46 3, 46 4, частині
першій статті 47, статтях 48, 48 1, 49, 50, 50 1 та
55 цього Закону слід розуміти:
Генеральний прокурор України, перший
заступник, заступники Генерального
прокурора України, їх старші помічники
та помічники, прокурори Автономної
Республіки Крим, областей, міст Києва і
Севастополя, спеціалізованих
прокуратур (на правах обласних), їх
перші заступники, заступники,
міжрайонні прокурори, прокурори міст,
районів, районів у містах та
прирівняних до них спеціалізованих
прокуратур, їх перші заступники і
заступники, начальники головних
управлінь, управлінь, відділів
прокуратур, їх перші заступники,
заступники, старші прокурори та
прокурори прокуратур усіх рівнів, які
діють у межах своєї компетенції.

Втім фактично позовна заява № 6-1398 вих14
від 15.05.2014 р. подана Київською
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері.

Керуючись п.п. 1, 2, 3, 6 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути Київській
прокуратурі з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері без розгляду.

Суддя
О.В.Гумега