ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014 року
Справа № 904/114/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Прокопенко А.Є.
(доповідач)

суддів: Дмитренко А.К., Чохи Л.В. (зміна
складу судової колегії відбулась на
підставі розпорядження секретаря
судової палати Кузнецової І.Л. від
23.05.2014р.)

при секретарі судового засідання:
Однорог О.В.

Представники сторін:

від позивача: Антонюк А.О.,
представник, довіреність №б/н від
18.03.14;

від відповідача: Кононова Т.О.,
представник, довіреність №291 від 23.08.11;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу асоціації
"Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків "Олімпік-2",
смт.Ювілейне на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
26.03.2014р. у справі №904/114/14

за позовом асоціації "Об'єднання
співвласників багатоквартирних
будинків "Олімпік-2", смт.Ювілейне

до приватного акціонерного товариства
"Аграрно-виробниче підприємство
"Содружество", смт.Ювілейне

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України по справі оголошувалась
перерва до 27.05.2014р., 10.06.2014р.

У січні 2014р. асоціація "Об'єднання
співвласників багатоквартирних
будинків "Олімпік-2" звернулася до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до приватного
акціонерного товариства
"Аграрно-виробниче підприємство
"Содружество" про визнання недійсним
договору про спільне використання
мереж водопостачання та
водовідведення від 02.10.2010 року.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 26.03.2014р.
у справі №904/114/14 (суддя Первушин Ю.Ю.) у
задоволенні позовних вимог відмовлено
у зв'язку з відсутністю правових
підстав для визнання спірного договору
недійсним.

Не погодившись із зазначеним рішенням
господарського суду, асоціація
"Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків "Олімпік-2"
звернулася до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, в результаті чого
судом неправильно застосовано норми
матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що рішенням
адміністративної колегії
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.09.2013р. встановлено зловживання
відповідачем монопольним становищем, і
в даному випадку підставою недійсності
правочину є недодержання вимог,
встановлених ч.1 ст.203 Цивільного
кодексу України, тобто спірний
правочин суперечить Цивільному
кодексу, іншим актам законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просить залишити рішення
без змін, зазначаючи, що спір виник
виключно з приводу розміру ціни за
послуги (а.с.124-127).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи,
вислухав пояснення присутніх у судових
засіданнях представників сторін,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

02.10.2010 року між закритим акціонерним
товариством "Аграрно-виробниче
підприємство "Содружество",
правонаступником якого є приватне
акціонерне підприємство "Содружество",
як основним споживачем, та асоціацією
"Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків "Олімпік-2",
як субспоживачем, було укладено
договір про спільне використання мереж
водопостачання та водовідведення,
згідно п.1.1 якого основний споживач
зобов'язався забезпечити субспоживачу
доступ до мереж водопостачання та
водовідведення, які належать основному
споживачу, в межах величин, дозволених
субспоживачу до використання, а
субспоживач - своєчасно сплачувати за
використання мереж водопостачання та
водовідведення.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
основний споживач зобов'язаний
забезпечувати технічну можливість для
доступу субспоживачу до систем
водопостачання та каналізування
основного споживача для споживання
води та здійснення стоків в межах 270
м3/добу.

Відповідно до п.3.4 договору основний
споживач має право на отримання від
субспоживача плати за послуги за
користування мережами водопостачання
та каналізування в сумі 10 000 грн. за
місяць, в т. ч. ПДВ - 1666,67 грн.

Пунктом 4.1 договору встановлено
обов'язок субспоживача здійснювати
оплату за використання мереж
водопостачання та каналізування
основного споживача за розрахунковий
період. Плата за використання мереж
водопостачання та каналізування
основного споживача вноситься
субспоживачем на підставі рахунку,
одержаного від основного споживача,
або на підставі цього договору.
Тривалість періоду для оплати
становить 7 календарних днів з дати
закінчення розрахункового періоду.

Пунктом 4.2 договору передбачено
забезпечення безперешкодного доступу
уповноважених осіб основного
споживача та постачальника води до
мереж та засобів обліку споживання
води, а також для контролю встановлених
режимів споживання води.

Даний договір укладається на термін до
31 грудня 2011 року, набирає чинності з дня
його підписання та вважається
продовженим на наступний календарний
рік, якщо за місяць до закінчення цього
терміну не буде заявлено однією із
сторін про відмову від цього договору
або його перегляд. Договір може бути
розірвано і в інший термін за
ініціативою будь-якої із сторін у
порядку, визначеному законодавством
(п.11.1 договору).

16.12.2010 року між комунальним
підприємством "Дніпроводоканал" та
асоціацією "Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків "Олімпік-2"
укладено договір на надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення №52083 (а.с.20-23).

Свої вимоги про визнання договору від
02.10.2010 року про спільне використання
мереж водопостачання та
водовідведення недійсним позивач
обґрунтовує тим, що відповідач є
монополістом і зловживав монопольним
становищем - штучно завищив плату за
послугу користування мережами
водопостачання і водовідведення, що
підтверджено рішенням
адміністративної колегії
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.09.2013р. по справі №40/04-10-1/13 (а.с.6-7,15-19).
При цьому позивач послався на приписи
ст.42 Конституції України, ст.13
Цивільного кодексу України, ч.3 ст.13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції».

Також позивач вказував, що зміст
правочину, направленого на зловживання
правом, використання цивільних прав з
метою зловживання монопольним
становищем на ринку, суперечить не
тільки Цивільному кодексу України і
Конституції України, а і Закону України
«Про захист економічної конкуренції»,
і, як наслідок, моральним засадам
суспільства (ч.1 ст.203 Цивільного
кодексу України).

У відзиві на позов відповідач просив
припинити провадження у справі,
посилаючись на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
05.03.2012р. по справі №22/5005/15408/2011, яким
позивачу було відмовлено в позовних
вимогах про визнання спірного договору
недійсним.

Судова колегія зазначає про
відсутність підстав для припинення
провадження у даній справі, адже
підстави позовних вимог про визнання
спірного договору недійсним по справі
№22/5005/15408/2011 інші (ст.235 Цивільного
кодексу України), ніж заявлені
позивачем по даній справі (а.с.54-59).

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням адміністративної колегії
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.09.2013р. по справі №40/04-10-1/13 (а.с.15-19):

1. Визнано, що приватне акціонерне
товариство "Аграрно-виробниче
підприємство "Содружество" займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку послуг користування мережами
водопостачання та водовідведення
(каналізування) з 02.10.2010 року по
поточний період 2013 року на території
смт.Ювілейне Дніпропетровського
району Дніпропетровської області в
межах діючих мереж, що належать
товариству та використовуються ним для
надання цих послуг асоціації "ОСББ
"Олімпік-2", оскільки не зазнає значної
конкуренції внаслідок обмеженості
можливостей доступу інших суб'єктів
господарювання на цей ринок;

2. Визнано дії приватного акціонерного
товариства "Аграрно-виробниче
підприємство "Содружество" щодо
встановлення штучно завищеної плати за
послугу користування мережами
водопостачання та водовідведення
(каналізування), що призвели до
ущемлення інтересів споживачів,
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим
п.2 ст.50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", визначеним
п.1 ч.2 ст.13 цього Закону, у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку послуг
користування мережами водопостачання
та водовідведення (каналізування),
шляхом встановлення таких цін
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку;

3. За порушення законодавства про
захист економічної конкуренції на
приватне акціонерне товариство
"Аграрно-виробниче підприємство
"Содружество" накладено штраф у розмірі
10 000 грн.

Отже, з урахуванням викладеного у
пункті 1 рішення адміністративної
колегії Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.09.2013р. по справі №40/04-10-1/13 висновку, з
02.10.2010р. (дата укладання спірного
договору) позивач був позбавлений
можливості укласти договір на
користування мережами водопостачання
та водовідведення (каналізування) з
іншими, крім відповідача, особами на
власний розсуд.

Пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» визначено, що зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку визнається встановлення таких
цін чи інших умов придбання або
реалізації товару, які б неможливо було
б встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Отже, у пункті 2 рішення
адміністративної колегії
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.09.2013р. по справі №40/04-10-1/13 дії
приватного акціонерного товариства
"Аграрно-виробниче підприємство
"Содружество" щодо встановлення штучно
завищеної плати за послугу
користування мережами водопостачання
та водовідведення (каналізування)
кваліфіковано як зловживання
монопольним становищем.

Поряд з цим, судова колегія зазначає, що
спірний договір містить істотні умови,
передбачені ст.180 Господарського
кодексу України: предмет, ціна, строк
його дії. Такий договір підписаний
сторонами, скріплений печатками
підприємств та виконаний сторонами в
повному обсязі (позивач оплатив
послуги, в т.ч. і за рішенням судів -
а.с.34,36-40), термін дії договору
закінчився 30.12.2012р. (а.с.81,129).

Як вбачається з листа №169 від 28.11.2012р.
асоціація "Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків "Олімпік-2",
керуючись п.11.1 договору про спільне
використання мереж водопостачання та
водовідведення від 02.10.2010р.,
відмовилася від продовження терміну
дії вказаного договору на 2013 рік, у
зв'язку з чим вказала, що останнім днем
дії такого договору є 30.12.2012р. (а.с.129).

Предметом даного спору є питання щодо
наявності правових підстав для
визнання договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Виходячи з положень ст.215 Цивільного
кодексу України та згідно з п.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" правочин може бути
визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені ст.203 Цивільного
Кодексу України, а саме: 1.Зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. 2.Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. 3.Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
4.Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. 5.Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
6.Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, недійсність правочину може
наступати лише за певні порушення
закону. За таких обставин, вирішуючи
спір про визнання договору недійсним,
необхідним є встановлення наявності
тих обставин, з якими закон пов'язує
визнання угод недійсними і настання
відповідних наслідків.

Судова колегія вважає, що
господарський суд дійшов до
правомірного висновку про відсутність
правових підстав для визнання
зазначеного договору недійсним,
оскільки посилання позивача на рішення
адміністративної колегії
Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.09.2013р. по справі №40/04-10-1/13 (витяг з
рішення - а.с.15-19), як на підставу
визнання спірного договору недійсним,
є необґрунтованими.

Згідно ч.3 ст.42 Конституції України
держава забезпечує захист конкуренції
у підприємницькій діяльності. Не
допускаються зловживання монопольним
становищем на ринку, неправомірне
обмеження конкуренції та
недобросовісна конкуренція. Види і
межі монополії визначаються законом.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
передбачено, що зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно з законом.

Статтею 13 Цивільного кодексу України
визначено, що цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах. При здійсненні
цивільних прав особа повинна
додержуватися моральних засад
суспільства. Не допускаються
використання цивільних прав з метою
неправомірного обмеження конкуренції,
зловживання монопольним становищем на
ринку, а також недобросовісна
конкуренція. У разі недодержання
особою при здійсненні своїх прав вимог,
які встановлені частинами другою -
п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати
її припинити зловживання своїми
правами, а також застосувати інші
наслідки, встановлені законом.

У позовній заяві позивач наголошує на
штучному завищенні плати за послугу
користування мережами водопостачання
і водовідведення, що, крім іншого,
встановлено рішенням адміністративної
колегії Дніпропетровського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.09.2013р. по справі №40/04-10-1/13.

Згідно з частинами 1-3 статті 632
Цивільного кодексу України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Статтею 217 Цивільного кодексу України
передбачено, що недійсність окремої
частини правочину не має наслідком
недійсності інших його частин і
правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Відповідно до частини третьої статті 180
Господарського кодексу України при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору. Тому визнання недійсними
умов договору, згідно з якими
визначається ціна договору, є
підставою для визнання договору
недійсним в цілому.

Разом з тим, частиною третьою статті 207
Господарського кодексу України
встановлено, що виконання
господарського зобов'язання, визнаного
судом недійсним повністю або в частині,
припиняється повністю або в частині з
дня набрання рішенням суду законної
сили як таке, що вважається недійсним з
моменту його виникнення. У разі якщо за
змістом зобов'язання воно може бути
припинено лише на майбутнє, таке
зобов'язання визнається недійсним і
припиняється на майбутнє.

Пунктом 2.7 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» визначено, що частиною
третьою статті 207 Господарського
кодексу України передбачена і
можливість припинення господарського
зобов'язання лише на майбутнє. Отже,
якщо зі змісту господарського договору
випливає, що зобов'язання за цим
договором може бути припинено лише на
майбутнє, оскільки неможливо повернути
усе одержане за ним (наприклад, вже
здійснене користування за договором
майнового найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги,
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором припиняється
лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що
зобов'язання припиняються на майбутнє
не на підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.

Якщо господарське зобов'язання
припиняється лише на майбутнє,
господарським судам слід виходити з
того, що у відповідних випадках і
неможливості повернення одержаного за
зобов'язанням у натурі правові
наслідки такої недійсності
визначаються відповідно до статті 216
Цивільного кодексу України та частини
другої статті 208 Господарського
кодексу України.

Разом з тим якщо за правочином,
визнаним недійсним, права та обов'язки
передбачалися лише на майбутнє, то
наслідки у вигляді реституції
застосовані бути не можуть, але згідно
з частиною другою статті 236 Цивільного
кодексу України можливість настання
таких прав та обов'язків у майбутньому
припиняються.

Оскільки предметом спірного договору є
надання послуг з доступу до мереж
водопостачання та водовідведення,
судова колегія вважає, що до даного
виду договорів неможливо застосувати
реституцію в частині виконаних
зобов'язань.

Враховуючи викладене та згідно
наведеного припису частини 3 статті 207
Господарського процесуального кодексу
України виконаний договір про надання
послуг з доступу до мереж
водопостачання та водовідведення, може
бути припинено і відповідно визнано
недійсним лише на майбутнє. Таким
чином, виконання сторонами договірних
зобов'язань не дає підстав для визнання
недійсним договору у виконаній
частині.

Поряд з цим, як встановлено вище,
спірний договір виконаний сторонами в
повному обсязі (позивач оплатив
послуги, в т.ч. і за рішенням судів -
а.с.34,36-40), термін дії договору
закінчився 30.12.2012р. (а.с.129), тобто
договір вже є припиненим на майбутнє.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком
господарського суду про відсутність
правових підстав для визнання спірного
договору недійсним.

Отже, висновки господарського суду
відповідають матеріалам і обставинам
справи, а доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
таких висновків.

Враховуючи вищевикладене, підстави для
скасування рішення господарського
суду, які передбачені статтею 104
Господарського процесуального кодексу
України, відсутні.

Судовий збір за перегляд справи по
апеляційній скарзі покладається на
скаржника відповідно до приписів
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу асоціації
"Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків "Олімпік-2",
смт.Ювілейне залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.03.2014р.
у справі №904/114/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписаний
11.06.2014р.

Головуючий суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
А.К.Дмитренко

Суддя
Л.В.Чоха