м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
до комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
товариство "Київенерго"
про стягнення 487 355, 66 грн.
Суддя Кирилюк Т.Ю.
позивача: юрисконсульт Мірошник
М.М. (довіреність від 17.03.2014)
відповідача: не з`явились
третьої особи: юрисконсульт Дуброва
Н.О. (довіреність від 31.10.2013)
Обставини справи:
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району міста
Києва «Печерськжитло» про стягнення 487
355, 66 грн., (у тому числі: 450 226, 38 грн. -
основного боргу, 560, 98 грн. - інфляційні
втрати, 2 342, 83 грн. - 3 % річних, 11 714, 15
грн. - пені, 22 511, 32 грн. - штрафу).
Позовну заяву обґрунтовано тим, що
Відповідач неналежним чином виконує
зобов'язання за договором від 03.03.3004.
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 04.10.2013 у справі 910/11296/13 позов
задоволено частково. Стягнуто з
комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району міста Києва
«Печерськжитло» на користь публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» 285 921, 31 грн. -
основного боргу та 14 296, 07 грн. - штрафу.
В іншій частині у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 09.01.2014 рішення
Господарського суду міста Києва від
04.10.2013 у справі № 910/11296/13 залишено без
змін.

Постановою Вищого Господарського
суду України від 11.03.2014 постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 09.01.2014 у справі
№ 910/11296/13 та рішення господарського
суду м. Києва від 04.10.2013 скасовано в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення 187 138, 28 грн., і в цій
частині справу направлено на новий
розгляд до Господарського суду міста
Києва. Решту рішення та постанову
залишено без змін.

Розпорядженням керівника апарату
Господарського суду міста Києва від
25.03.2014 № 04-23/108 призначено повторний
автоматичний розподіл справи № 910/11296/13,
за результатами якого справу передано
для подальшого розгляду судді Кирилюк
Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.03.2014 справу № 910/11296/13
прийнято до свого провадження та
призначено її розгляд на 22.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.04.2014 залучено до участі в
справі в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача - публічне
акціонерне товариство "Київенерго" та
призначено розгляд справи на 20.05.2014.

В судових засіданнях з 20.05.2014 до 03.06.2014,
з 03.06.2014 до 10.06.2014 відповідно до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України оголошувались перерви.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 продовжено строк
вирішення спору до 09.06.2014.

Через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва 03
червня 2014 року представник Позивача
подав заяву про збільшення розміру
позовних вимог в межах нового розгляду
справи. Відповідно до поданої заяви
просить суд стягнути з Відповідача 221
116, 25 грн. -основного боргу, 275, 71 грн. -
інфляційні втрати, 1 166, 78 грн. - 3 %
річних та 5 833, 89 грн. - пені.

Передбачені частиною четвертою статті
22 Господарського процесуального
кодексу України права Позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. У разі
прийняття судом зміни (в бік збільшення
або зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір.

Враховуючи, що подана Позивачем заява
відповідає приписам частини четвертої
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, суд
розглядає позовні вимоги з урахуванням
заяви про збільшення розміру позовних
вимог.

Представник Позивача у судовому
засіданні підтримав вимоги, викладені
в заяві про збільшення розміру
позовних вимог та просив їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача у письмовому
відзиві проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на те, що
заявлена до стягнення сума основного
боргу включає в себе нарахування за
постачання холодної води для
виготовлення гарячої води та її стоки,
сплата вартості якої, не передбачена
умовами договору № 03854/2-06 від 03.03.2004.
Крім того, зазначив про те, що на
балансі останнього котельні не
перебувають.

Третя особа у письмових поясненнях
зазначила про те, що Відповідачем не
можуть здійснюватись оплати ПАТ
"Київенерго" послуг з постачання
холодної води, яка в подальшому
використовується для підігріву. З
урахуванням зазначеного вважає, що ПАТ
"Київенерго" не може сплачувати за
питну воду, що була використана
Відповідачем.

Судом у відповідності з вимогами
статті 811 Господарського
процесуального кодексу України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 10.06.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.

Заслухавши пояснення представників
Позивача, Відповідача та Третьої особи,
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем та Відповідачем 03 березня
2004 року укладено договір № 03854/2-06 на
поставку питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі.

Відповідно до пункту 1.1 договору №
03854/2-06 від 03.03.2004 Позивач зобов'язався
надавати Відповідачу послуги з
постачання питної води та приймання
стічних вод у міську каналізаційну
мережу, а останній сплачувати їх
вартість.

Відповідно до пункту 2.1.1 договору №
03854/2-06 від 03.03.2004 облік поставленої води
та кількість прийнятих стоків
здійснюється за показаннями
водолічильника, зареєстрованого у
Позивача, окрім випадків, передбачених
Правилами користування. У випадку
наявності у Відповідача декількох
об'єктів водоспоживання, облік
спожитої ним води здійснюється з
урахуванням показань всіх лічильників,
зареєстрованих за ним. Зняття показань
з водолічильників здійснюється, як
правило, щомісячно представником
Позивача у присутності представника
Відповідача у строки згідно з графіком
обслуговування. Для абонента із
стабільним об'ємом водоспоживання (до 20
м.куб. із незначним коливанням) зняття
показань з лічильника може
здійснюватись Позивачем поквартально,
при цьому останній направляє
Відповідачу щомісячно платіжні
документи, виходячи із його
середньодобового споживання води.
Показання водолічильника за
відповідний період можуть бути
прийняті до розрахунків Позивача від
Відповідача в письмовому вигляді. В
разі, якщо останній не забезпечить
присутності свого представника для
зняття показань, дані, що зняті
Позивачем є підставою для виставлення
розрахункових документів на оплату
наданих послуг (пункт 2.1.2).

Приписами частини 1 статті 67
Господарського кодексу України
унормовано, що відносини підприємства
з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Пунктом 1 статті 628 Цивільного кодексу
України унормовано, що зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Судом встановлено, що облік наданих
Позивачем послуг здійснюється за
об'єктами, що включені Відповідачем у
дислокацію до договору, яким
присвоюються особові рахунки та які
групуються в коди абонента.
Виставлення рахунку за конкретним
кодом здійснюється з огляду на обсяг
послуг, наданих до об'єктів, що включені
до певного коду Відповідача.

Матеріалами справи підтверджується,
що позовна вимога ґрунтується на
договорі № 03854/2-06 від 03.03.2004. Зазначений
договір регулює відносини з постачання
питної води. Судом також встановлено,
що сума, яку просить стягнути Позивач з
Відповідача (в межах нового розгляду
справи) складається з боргу за
постачання питної води, яка
використовується для приготування
гарячої води (за кодом 6-50282) у розмірі 221
116, 25 грн., 17 548, 04 грн. пені, 836, 69 грн.
інфляційних втрат, 3 % річних у розмірі 3
509, 61 грн. та 8 215, 25 грн. штрафу.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством;
Згідно з приписами частини першої
статті 16 названого Закону порядок
надання житлово-комунальних послуг, їх
якісні та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Положеннями статей 19, 21 Закону Україну
"Про питну воду та питне
водопостачання" встановлено, що
послуги з питного водопостачання
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору. Договір про надання послуг з
питного постачання набирає чинності
після досягнення домовленості з усіх
його істотних умов та підписання
сторонами.

Відповідно до статті 23 Закону Україну
"Про питну воду та питне
водопостачання" підприємством питного
водопостачання є суб'єкт
господарювання, що здійснює
експлуатацію об'єктів
централізованого питного постачання, а
споживачами питної води - юридичні або
фізичні особи, які використовують
питну воду для забезпечення
фізіологічних, санітарно-гігієнічних,
побутових та господарських потреб.

Згідно з пунктами 1.3, 12.2 Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України, затверджених
наказом Держжитлокомунгоспу України
від 01.07.94 № 65, (які були чинні на момент
укладення договору) абонентами, які
користуються послугами водоканалу
можуть бути підприємства на які
відкрито особовий рахунок і які
перебувають з водоканалом у договірних
відносинах. Для оформлення договору
або особового рахунку (абонентської
картки) абоненти подають до водоканалу
заяву та розрахунок-заявку на потрібну
кількість води для кожного вводу, акт
меж обслуговування та схему зовнішніх
мереж з прив'язкою до місцевості.

Відповідно до пункту 12.17 вказаних
Правил розрахунки за воду, яка
відпускається для централізованого
гарячого водопостачання та за
відповідний обсяг стічних вод
здійснюються з підприємствами, які
споживають воду. Порядок
взаємовідносин встановлюється
Водоканалом.

За пунктом 4.1 названих Правил
абоненти, які приєднані або мають
бажання приєднатися до систем
комунального водопостачання і
водовідведення, повинні мати необхідні
прилади обліку для розрахунків з
водоканалом за відпущену їм воду і
прийняті стічні води. Разом з тим, з
18.10.2008 діють Правила користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення у містах та селищах
України, затверджені наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27.06.2008.

Відповідно до пункту 3.13 Правил № 190
від 27.06.2008 суб'єкти господарювання, у
яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення. Обсяг питної води,
поданої до теплових пунктів (котелень),
фіксується засобами обліку, які
встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Скасовуючи рішення судів попередніх
інстанцій Вищий господарський суд
України в постанові від 11.03.2014 зазначив
про те, що судами не з'ясовано питання
стосовно моменту передачі
Відповідачем теплових пунктів
(бойлерів) ПАТ «Київернерго» та не
перевірено долучений Позивачем до
матеріалів справи розрахунок пені,
інфляційних втарт та 3 % річних.

Відповідно до статті 111-12
Господарського процесуального кодексу
України вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.04.2014 залучено до участі в
справі в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача - публічне
акціонерне товариство "Київенерго" та
зобов'язано Третю особу надати суду
письмові пояснення на позовну заяву,
належним чином завірені копії актів
приймання-передачі теплових пунктів
(бойлерів), які розташовані в будинках,
що знаходяться в
оперативно-господарському віданні
комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району міста Києва
«Печерськжитло».

Зі змісту наданої Третьою особою
довідки № 029/53/12/5335 від 02 червня 2014 року
за підписом начальника сектору
організації бухгалтерського обліку
СВП «Київські теплові мережі»
вбачається, що теплові пункти в зоні
обслуговування Відповідача, які
знаходяться у володінні та
користуванні ПАТ "Київенерго" були
йому передані за наступними адресами:
вул. Катерини Білокур, 10/15, вул.
Бастіонна, 1/36, 5-А; вул. Драгомирова, 10/10,
4; бульвар Дружби Народів, 4/6, 6-А, 10-А, 19-А,
21, 26/1, 32, 32-А; вул. Кіквідзе, 2/34, 4, 9/12, 18, 18-А,
20, 25-А, 28, 28-А, 30, 30-А, вул. Німанська, 4-6, 7;
вул. Остапа Вишня, 3; вул. Підвисоцького,
14, 16, 20; вул. Каменєва Командарма, 4; вул.
Олександра Копиленка, 3-А; вул.
Курганівська, 3; вул. Кутузова, 6; вул.
Лєскова, 3-А; вул. Ластовського, 3-А; вул.
Лейпцизька, 14; вул. Цитадельна, 5/9, 7/9;
вул. Січневого Повстання, 26; вул.
Суворова, 3, 19, 19-А; бульвар Лесі
Українки, 28, 28-А на підставі
Розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 03.11.1998 № 2192
та відповідно до Розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 30.03.2001 № 611 передано
котельню по вул. Звіринецька, 63 та
тепловий пункт по вул. Соловцова, 8.

Таким чином, судом встановлено, що
теплові пункти згідно вищезазначеного
переліку, з яких Відповідачу
здійснюється постачання води, на
балансі останнього не перебувають,
власником водопровідних мереж, якими
здійснюється постачання гарячої води
та індивідуальних теплових пунктів
(бойлерів) є ПАТ «Київенерго», оскільки
передані останньому ще 03.11.1998 та 30.03.2001.

Частина перша статті 193
Господарського кодексу України
встановлює, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Враховуючи, що договір № 03854/2-06 від
03.03.2004, який визначений підставою
позову, не регулює відносини сторін з
приводу постачання Відповідачеві
холодної води для виготовлення гарячої
води, матеріали справи не містять інших
договорів, які б регулювали такі
відносини між сторонами та те, що
теплові пункти (котельні) в кількості 21
одиниця, з яких здійснюється
постачання гарячої води, не
знаходяться на балансі Відповідача,
відсутні підстави для стягнення
заборгованості за постачання питної
води, яка використовується для
приготування гарячої води (за кодом
6-50282) у розмірі 221 116, 25 грн.

З урахуванням наведеного, суд
погоджується з позицією Відповідача,
викладеною у письмовому відзиві про
відсутність підстав для сплати ним за
обсяг холодної води, яка
використовується для гарячого
водопостачання.

Враховуючи відмову у задоволенні
вимоги про стягнення боргу за основним
зобов'язанням, суд відмовляє у
задоволенні вимоги про стягнення
штрафу.

Під час нового розгляду справи судом
встановлено, що Відповідач вчинив
господарське правопорушення, яке
полягало у невиконанні прийнятих на
себе зобов'язань за господарським
договором в частині сплати коштів за
надані послуги за постачання холодної
води та прийняття стоків.

Статті 216-218 Господарського кодексу
України та стаття 611 Цивільного кодексу
України передбачають, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, якими, зокрема, є
сплата неустойки.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відповідачем не надано суду будь-яких
підтверджень того, що неналежне
виконання господарського зобов'язання
сталось не з його вини.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пунктом 4.2 договору № 03854/2-06 від 03.03.2004
передбачено, що у разі порушення
строків виконання зобов'язання по
оплаті за надані послуги, Відповідач
сплачує Позивачу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені припиняється через
один рік від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Враховуючи, що нарахування пені
здійснюється на суму боргу за
постачання холодної води та прийняття
стоків, вимога про стягнення пені
підлягає частковому задоволенню у
розмірі 9 354, 44 грн. за період з жовтня
2012 року по березень 2013 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Беручи до уваги, що втрати, пов'язані з
інфляційними процесами в державі за
своєю правовою природою є компенсацією
за понесені збитки, спричинені
знеціненням грошових коштів, а три
відсотки річних - платою за
користування коштами, що не були
своєчасно сплачені боржником, суд
вважає, що зазначені позовні вимоги є
правомірними та підлягають частковому
задоволенню.

Оскільки нарахування 3 % річних та
інфляційних втрат здійснюється на суму
боргу за постачання холодної води та
прийняття стоків, позовні вимоги в цій
частині підлягають частковому
задоволенню за період з жовтня 2012 року
по березень 2013 року, тому до стягнення
підлягає 3 % річних у розмірі 1 870, 89 грн.
та 436, 42 грн. - інфляційні втрати.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені публічним акціонерним
товариством «Акціонерна компанія
«Київводоканал» вимоги документально
підтверджені, а отже такі, що
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 11 661, 75 грн.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, з Відповідача стягуються
понесені Позивачем судові витрати
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
статями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд міста Києва, -

В И Р І
Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району міста
Києва «Печерськжитло» (01103, м. Київ, бул.
Дружби Народів, 30/1, ідентифікаційний
код 03366569) на користь публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ,
вул. Лейпцизька, будинок, 1-А,
ідентифікаційний код 03327664) 436
(чотириста тридцять шість) грн. 42 коп. -
інфляційні втрати, 1 870 (одна тисяча
вісімсот сімдесят) грн. 89 коп. - 3 %
річних, 9 354 (дев`ять тисяч триста
п'ятдесят чотири) грн. 44 коп. - пені та 233
(двісті тридцять три) грн. 23 коп. -
витрати по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ.

Повне рішення складено: 16.06.2014.

СуддяТ.Ю. Кирилюк