КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р. Справа№ 910/25757/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 02.06.2014 року,

розглянувши апеляційні скарги
товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплопостачсервіс»
та публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» на рішення
господарського суду міста Києва від
29.01.2014 року

у справі № 910/25757/13 (суддя Паламар
П.І.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз
України»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплопостачсервіс»

про стягнення неустойки, сум за
прострочення виконання

боржником грошового
зобов'язання, ціна позову 124428,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 року по справі № 910/25757/13
позов публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплопостачсервіс»
про стягнення неустойки, сум за
прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання, ціна позову
124428,46 грн. - задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплопостачсервіс»
на користь публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» 5324,59 грн. 3%
річних, 15810,20 грн. пені, 57728,81 грн. штрафу
та витрат по оплаті 1577,27 грн. судового
збору. В іншій частині позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 29.01.2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Теплопостачсервіс» звернулось до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 року по справі № 910/25757/13
скасувати в частині задоволених
позовних вимог про стягнення 5324,59 грн. 3%
річних, 15810,20 грн. пені, 57728,81 грн. штрафу,
1577,27 грн. витрат по оплаті судового
збору та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю. Також, скаржник просив
поновити строк на подання апеляційної
скарги на рішення господарського суду
міста Києва від 29.01.2014 року.

Крім того, не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції від 29.01.2014 року
публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» звернулось до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 року по справі № 910/25757/13
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення 4782,70 грн. пені, 30865,99 грн.
штрафу та 2653,18 грн. 3% річних та прийняти
в цій частині нове рішення, яким
позовні вимоги щодо стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплопостачсервіс»
на користь публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» 4782,70 грн.
пені, 30865,99 грн. штрафу та 2653,18 грн. 3%
річних - задовольнити, в іншій частині
рішення господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 року залишити без змін.
Також, скаржник просив поновити строк
на подання апеляційної скарги на
рішення господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 року
відновлено скаржникам строк на
апеляційне оскарження рішення суду
першої інстанції, апеляційні скарги
товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплопостачсервіс»
та публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» на рішення
господарського суду міста Києва від
29.01.2014 року по справі № 910/25757/13 прийнято
до провадження та спільного розгляду.

У судових засіданнях 16.04.2014 року, 19.05.2014
року та 02.06.2014 року представники ПАТ
«НАК «Нафтогаз України», надали суду
свої пояснення по справі в яких, подану
позивачем апеляційну скаргу
підтримали у повному обсязі з доводами
викладеними в ній та просили рішення
місцевого господарського суду
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення 4782,70 грн. пені, 30865,99 грн.
штрафу та 2653,18 грн. 3% річних. В цій
частині просили прийняти нове рішення
суду яким, позовні вимоги задовольнити
у повному обсязі. У задоволенні
апеляційної скарги ТОВ
«Теплопостачсервіс», представники
просили відмовити так як, вважають її
необґрунтованою та безпідставною.

Представники ТОВ «Теплопостачсервіс»
у судових засіданнях 19.05.2014 року та
02.06.2014 року також надали суду свої
пояснення по справі в яких, заперечили
проти задоволення апеляційної скарги
ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та просили
задовольнити апеляційну скаргу
відповідача, рішення суду першої
інстанції скасувати в частині
задоволеного позову та відмовити у
задоволенні позову повністю.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін Київським апеляційним
господарським судом встановлено
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30
вересня 2011 року між сторонами по справі
укладено договір № 14/2326/11 на
купівлю-продаж природного газу, згідно
з яким позивач зобов'язався передати у
власність відповідача протягом жовтня
2011-грудня 2012 років природний газ в
обсязі до 9540 тис. м. куб. для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, а останній - прийняти та
оплатити вартість одержаного газу та
послуг з його транспортування.

Відповідно до умов п. 5.2 договору ціна
природного газу з урахуванням збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
вартості послуг транспортування
становила 1309,20 грн. з ПДВ.

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ
здійснюється покупцем шляхом 100 %
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
здійснюється до 14-го числа наступного
за місяцем поставки.

Згідно з п. 7.1 договору, за невиконання
або неналежне виконання договірних
зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим договором.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
умов цього договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

Строк дії договору відповідно до п. 11.1
договору встановлений з моменту його
підписання сторонами і діє в частині
поставки газу з 1 жовтня 2011 року до 31
грудня 2012 року, в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з актів приймання-передачі
природного газу від 30 вересня 2012 року, 31
жовтня 2012 року, 30 листопада 2012 року, 31
грудня 2012 року стверджується факт
передачі позивачем відповідачу
протягом вересня-грудня 2012 років 2723407 м.
куб. природного газу вартістю 3565484,44
грн.

Як стверджує позивач, відповідач
оплатив одержаний природний газ у
повному обсязі з порушенням строків,
встановлених договором.

При цьому, судом встановлено, що між
сторонами у справі та Головним
управлінням Державної казначейської
служби України, Головним фінансовим
управлінням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
Головним управлінням праці та
соціального захисту населення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) укладені два
протокольні рішення №№ 2816 від 2
листопада 2012 року, 167 від 18 січня 2013
року, предметом яких була організація
та проведення сторонами
взаєморозрахунку відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 20 від 11 січня 2005 року «Про
затвердження Порядку перерахування
деяких субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на надання пільг,
субсидій та компенсацій».

Згідно вказаних протокольних рішень
сторони дійшли згоди щодо сплати
відповідачем на користь позивача
природного газу за 2012 рік за спірним
договором у розмірі 270548,80 грн. за
рахунок коштів субвенції з державного
бюджету місцевому бюджету м. Києва на
надання пільг, субсидій та компенсацій.

Крім того, 24 грудня 2012 року між
сторонами у справі, Головним
управлінням Державної казначейської
служби України, Головним фінансовим
управлінням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
Головним управлінням комунального
господарства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) був
укладений договір про організацію
взаєморозрахунків № 1314/517з, предметом
якого була організація та проведення
сторонами взаєморозрахунків
відповідно до ст. 23 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік» та
постанови Кабінету Міністрів України
№ 517 від 11 червня 2012 року «Про
затвердження Порядку та умов надання у
2012 році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування».

Відповідно до умов указаного договору
сторони дійшли згоди погасити
заборгованість відповідача перед
позивачем за природний газ 2012 року за
спірним договором у розмірі 945239 грн. за
рахунок коштів субвенції з державного
бюджету місцевому бюджету м. Києва для
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню.

Так, у грудні 2013 року ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» звернулося до господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення з ТОВ «Теплопостачсервіс»
пені 20592,90 грн., штрафу 88594,80 грн.,
інфляційних втрат у сумі 7262,99 грн. та
трьох відсотків річних - 7977,77 грн.
Обгрунтовуючи заявлений позов, позивач
вказав на те, що відповідач всупереч
умов договору № 14/2326/11 на
купівлю-продаж природного газу від 30
вересня 2011 року прострочив оплату
переданого йому природного газу.

У свою чергу, відповідач заперечив
проти заявленого позову посилаючись на
необґрунтованість заявлених вимог,
своєчасність оплати переданого йому
природного газу, в тому числі за
рахунок сум субвенцій з державного
бюджету на погашення заборгованості з
різниці в тарифах на виробництво
теплової енергії для населення, а також
відшкодування вартості наданих
населенню пільг, субсидій та
компенсацій.

Як зазначалося вище рішенням
господарського суду міста Києва від
29.01.2014 року по справі № 910/25757/13 позов ПАТ
«НАК «Нафтогаз України» до ТОВ
«Теплопостачсервіс» про стягнення
неустойки, сум за прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання - задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 5324,59 грн. 3% річних, 15810,20 грн.
пені, 57728,81 грн. штрафу та витрат по
оплаті 1577,27 грн. судового збору. В іншій
частині позову - відмовлено.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи та
докази, подані сторонами,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку,
що апеляційна скарга ТОВ
«Теплопостачсервіс» не підлягає
задоволенню, а апеляційну скаргу ПАТ
«НАК «Нафтогаз України» слід
задовольнити. Рішення господарського
суду міста Києва від 29.01.2014 року у
справі № 910/25757/13 в частині стягнення
пені в сумі 15810,20 грн., 3% річних в сумі
5324,59 грн. та штрафу в сумі 57728,81 грн.
скасувати та в цій частині прийняти
нове рішення суду.

Так, частиною першою ст. 173
Господарського кодексу України
визначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Так, задовольняючи частково позовні
вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та
стягуючи з відповідача на користь
позивача лише 5324,59 грн. 3% річних, 15810,20
грн. пені, 57728,81 грн. штрафу суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову у іншій частині, оскільки,
договір №1314/517з «Про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування» є новацією стосовно
зобов'язання за договором № 14/2326/11 на
купівлю-продаж природного газу від 30
вересня 2011 року. Тобто зобов'язання за
договором №14/2326/11 є припиненими у
зв'язку з укладенням договору №1314/517з (
ст. 604 ЦК України).

Судова колегія суду апеляційної
інстанції не може погодитися з такими
висновками місцевого господарського
суду та вважає ці висновки
передчасними та такими, що зроблені
всупереч положенням ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України без ґрунтовного дослідження
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення спору, з огляду
на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про теплопостачання» державна
підтримка у сфері теплопостачання
надається відповідно до обсягів
коштів, передбачених законом про
Державний бюджет України та місцевими
бюджетами на відповідний рік, а також
коштів на проведення науково-дослідних
робіт з удосконалення систем
теплопостачання та енергозбереження.

Статтею 23 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік»
встановлено що перерахування
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, здійснюється у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.06.2012 року № 517 затверджено Порядок
та умови надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування.

Відповідно до п. 1 названого Порядку ці
Порядок та умови визначають механізм
перерахування і надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування (далі - заборгованість).

Згідно з п.4 цього Порядку підставою для
проведення розрахунків з погашення
заборгованості є договір про
організацію взаєморозрахунків, який
укладається підприємствами, що
виробляють, транспортують та
постачають теплову енергію населенню
або надають населенню послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення (далі - надавачі послуг),
та іншими учасниками розрахунків з
погашення заборгованості (далі -
учасники розрахунків), у тому числі у
разі заміни сторони у зобов'язанні під
час здійснення розрахунків за
придбану/реалізовану на оптовому ринку
електричну енергію, на підставі
довідки, що підтверджує наявність в
учасників розрахунків кредиторської
та/або дебіторської заборгованості на
дату підписання такого договору.
Примірний договір про організацію
взаєморозрахунків наведений у додатку
2.

Учасниками розрахунків є
територіальні органи Казначейства;
Міністерство фінансів Автономної
Республіки Крим, обласні, міські у мм.
Києві та Севастополі фінансові
управління, фінансові управління
районних, районних у мм. Києві та
Севастополі держадміністрацій чи
структурні підрозділи з питань
фінансів виконавчих органів міських
(міст обласного значення) рад (далі -
місцеві фінансові органи); надавачі
послуг; Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», її філії,
дочірні підприємства і компанії;
суб'єкти господарювання, що здійснюють
постачання природного газу за
регульованим тарифом; підприємства, що
здійснюють передачу та постачання
електричної енергії (далі -
енергопостачальники); державне
підприємство «Енергоринок»;
енергогенеруючі компанії та їх
кредитори - постачальники вугільної
продукції; державне підприємство
«Вугілля України»; вугледобувні
підприємства; Держрезерв. Кількість
сторін договору про організацію
взаєморозрахунків є необмеженою та
визначається такою кількістю
учасників розрахунків, виконання
договору якими забезпечить погашення
заборгованості та надходження до
бюджету коштів у сумі, необхідній для
її погашення.

Учасниками розрахунків можуть бути
підприємства, установи, організації та
інші суб'єкти господарювання незалежно
від форми власності. Із суб'єктами
господарювання, що здійснюють
постачання природного газу, та
енергопостачальниками проводяться
розрахунки з погашення кредиторської
заборгованості за спожиті енергоносії
(без урахування пені, штрафних та
фінансових санкцій).

Отже, законодавством передбачено
перерахування субвенції з державного
бюджету місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, а також встановлено порядок
та умови надання такої субвенції.

Частиною 2 ст. 604 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

З приписів наведеної законодавчої
норми вбачається, що новація можлива
лише тоді, коли сторонами первісного і
нового зобов'язання є ті ж самі особи.

Разом з тим, новація оформляється
відповідним договором в письмовій
формі, тому місцевому господарському
суду слід було б з'ясовувати чи дійсно
воля сторін була спрямована саме на
укладення правочину про припинення
зобов'язання шляхом заміни його новим
зобов'язанням.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що при вирішенні спору у даній
справі місцевим господарським судом не
повно досліджені обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору, а саме: не встановлено обставини
щодо дійсного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором № 14/2326/11
на купівлю-продаж природного газу від 30
вересня 2011 року, а також не встановлено
правової природи договору №1314/517з «Про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування» в розумінні змісту
вищенаведеного законодавства.

Натомість, судом апеляційної інстанції
під час розгляду даної справи у
апеляційному господарському суді
встановлено, що укладаючи договір
№1314/517з сторони договору погодили між
собою лише організацію та порядок
проведення взаєморозрахунків за
спірним договором без врахування пені,
штрафних та фінансових санкцій.

Що стосується доводів ТОВ
«Теплопостачсервіс» про відсутність
підстав для застосування до нього
будь-яких санкцій за порушення строків
оплати за природний газ через
відсутність його вини у такому
простроченні, у зв'язку з особливістю
регулювання відносин у сфері
постачання та реалізації енергоносіїв,
яка передбачає надання субвенцій з
Державного бюджету для погашення
різниці у тарифах на теплову енергію,
то такі доводи не можуть братись судом
до уваги та відхиляються колегією
суддів з огляду на приписи ч.2 ст. 617 ЦК
України, ч.2 ст. 218 ГК України та рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України» від 18.10.2005 року за яким
відсутність бюджетних коштів не
виправдовує бездіяльність і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення ним
зобов'язання.

Таким чином, помилкові є висновки суду
про те, що договір №1314/517з «Про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування» є новацією договору №
14/2326/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30 вересня 2011 року, оскільки
зазначений договір не є новацією в
розумінні ч.2 ст. 604 ЦК України, з огляду
на те, що він не припинив первісне
зобов'язання за договором №14/2326/11 від 30
вересня 2011 року на купівлю-продаж
природного газу, а лише організував
взаєморозрахунки з заборгованості за
природний газ, отриманого в тому числі
за вказаним договором купівлі-продажу
природного газу.

Судова колегія апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що такої ж правової позиції
дотримується з Вищий господарський суд
зокрема у своїх постановах по справі №
910/16351/13 від 09.04.2014 року та справі №
924/1265/13 від 28.04.2014 року.

Оскільки судом апеляційної інстанції
встановлене порушення відповідачем
зобов'язання за спірним договором
№14/2326/11 від 30 вересня 2011 року щодо
належного виконання договору в частині
своєчасної оплати за поставлений газ,
то позивач вправі вимагати у
відповідача сплати штрафні фінансові
санкції, що передбачені договором, який
є дійсним, не скасованим та не
замінений новим договором (новація).

Частинами першою і третьою ст. 549
Цивільного кодексу України визначено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові в разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217
та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються
господарські санкції, зокрема, штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
умов цього договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

Відповідно до статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Таким чином, здійснивши перевірку
правильності нарахування пені та
штрафу зробленого позивачем, судова
колегія апеляційного господарського
суду вважає його обґрунтованим та
арифметично вірним, а отже, з
відповідача належить стягнути на
користь позивача пеню у сумі 20592,20 грн.
та штраф у розмірі 88594,80 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Так, здійснивши перевірку правильності
нарахування та розрахунку трьох
відсотків річних, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду також вважає
розрахунок позивача обґрунтованим та
арифметично вірним, а отже з
відповідача підлягає стягненню 3%
річних в сумі 7977,77 грн.

При цьому, судова колегія апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що вимоги про стягнення збитків
внаслідок інфляції за час прострочення
задоволенню не підлягають, оскільки як
вірно зазначив суд першої інстанції
заявлені без дотримання вимог ст. 625 ЦК
України, що передбачають право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а не
лише за ті періоди, коли індекс
інфляції становив більше 100%. Під час
застосування дійсних індексів
інфляції за жовтень-листопад 2012 року,
лютий 2013 року втрати внаслідок
інфляції мають негативне значення,
тому до стягнення на користь позивача
не підлягають. В цій частині судове
рішення слід залишити без змін.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що в
задоволенні апеляційної скарги ТОВ
«Теплопостачсервіс» на рішення
господарського суду міста Києва від
29.01.2014 року у справі № 910/25757/13 слід
відмовити. Апеляційну скаргу ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» слід задовольнити.
Рішення господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 року у справі № 910/25757/13
в частині стягнення пені в сумі 15810,20
грн., 3% річних в сумі 5324,59 грн. та штрафу
в сумі 57728,81 грн. скасувати та прийняти в
цій частині нове рішення суду яким,
стягнути з ТОВ «Теплопостачсервіс» на
користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України»
пеню в сумі 20592,90 грн., 3% річних в сумі
7977,77 грн. та штраф в сумі 88594,80 грн. В
іншій частині рішення господарського
суду міста Києва від 29.01.2014 року у
справі № 910/25757/13 (в частині відмови у
стягненні інфляційних втрат) -
залишити без змін.

Судові витрати розподілити відповідно
до ст. 49 ГПК України пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 49, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної
скарги товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплопостачсервіс»
на рішення господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 року у справі № 910/25757/13
відмовити.

2. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» на рішення господарського
суду міста Києва від 29.01.2014 року у
справі № 910/25757/13 - задовольнити.

3. Рішення господарського суду
міста Києва від 29.01.2014 року у справі №
910/25757/13 в частині стягнення пені в сумі
15810,20 грн., 3% річних в сумі 5324,59 грн. та
штрафу в сумі 57728,81 грн. скасувати та
прийняти в цій частині нове рішення
суду яким, стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Теплопостачсервіс» (03191, м. Київ, вул.
Академіка Вільямса, 9, корп. 1-А № 124, код
35138553) на користь публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул. Богдана
Хмельницького, 6, код 20077720) пеню в сумі
20592,90 грн., 3% річних в сумі 7977,77 грн. та
штраф в сумі 88594,80 грн.

4. В іншій частині рішення
господарського суду міста Києва від
29.01.2014 року у справі № 910/25757/13 ( в частині
відмови у стягненні інфляційних втрат)
- залишити без змін.

5. Стягнути товариства з обмеженою
відповідальністю «Теплопостачсервіс»
(03191, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 9,
корп. 1-А № 124, код 35138553) на користь
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул.
Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) 2343,31
грн. судового збору за розгляд справи у
суді першої інстанції та 1171,66 грн.
судового збору за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції.

6. Видачу відповідних наказів
доручити господарському суду міста
Києва.

7. Матеріали справи № 910/25757/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

дати підписання 06.06.2014 року