донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

17.06.2014 справа №905/1289/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Стойки О.В.при секретарі
Романовій А.О. від позивача:не
з»явився;від відповідача:не
з»явивсярозглянув у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м.
Красноармійськ Донецької області на
рішення господарського суду Донецької
областівід07.05.2014 рокуу справі№ 905/1289/14
(суддя Мельниченко Ю.С.)за
позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, м. Красноармійськ Донецької
областідо відповідачаДимитровського
багатогалузевого об'єднання
комунального господарства, м. Димитров
Донецької областіпростягнення 18 339 грн.
55 коп. ВСТАНОВИВ:

У 2014 році Фізична особа - підприємець
ОСОБА_4, м. Красноармійськ Донецької
області звернувся до господарського
суду Донецької області з позовною
заявою до Димитровського
багатогалузевого об'єднання
комунального господарства, м. Димитров
Донецької області про стягнення 18 339
грн. 55 коп., з яких: 17 043 грн. 00 коп. - борг,
153 грн. 80 коп. - інфляційні, 1142 грн. 75 коп. -
3% річних.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 07.05.14 р. у
задоволенні позовних вимог Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4, м.
Красноармійськ Донецької області до
Димитровського багатогалузевого
об'єднання комунального господарства,
м. Димитров Донецької області про
стягнення 18 339 грн. 55 коп. було
відмовлено у повному обсязі.

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_4, м. Красноармійськ
Донецької області, з прийнятим
рішенням не згоден, вважає його
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України та неповним з»ясуванням
обставин справи Тому він звернувся з
апеляційною скаргою, якою просить
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Донецької області від 07.05.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

В судове засідання представники сторін
не з»явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення 31.05.2014 р.
уповноваженій особі підприємства
ухвали суду про порушення апеляційного
провадження від 29.05.2014 р. Про причину
неявки суд не повідомили, своїми
процесуальними правами, передбаченими
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, не
скористалися, ніяких клопотань з цього
приводу судовій колегії не надали. Явка
сторін ухвалою суду від 29.05.2014 р. не була
визнана обов'язковою, неявка без
поважних причин у судове засідання
представників сторін не тягне за собою
перенесення розгляду справи на інші
строки, тому справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами, а повний
текст постанови направляється
сторонам по справі в установленому
порядку.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи №
905/1289/14.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду не
відповідає вимогам чинного
законодавства України і підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.01.2011 року між Димитровським
багатогалузевим об'єднанням
комунального господарства (замовник)
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
(підрядник) був укладений договір про
надання послуг №2-01, відповідно до умов
якого замовник доручив, а підрядник
прийняв на себе зобов'язання з надання
послуг з захоронення померлих
учасників бойових дій та осіб, що мають
особливі заслуги перед Батьківщиною.
Послугами, що надаються є:

- послуги автокатафалку з доставки
вантажників та з захоронення померлих;

- послуги з перевезення родичів та
близьких померлого на цвинтар та з
цвинтаря під час поховання.

Згідно з п.2.1 договору, загальна ціна
договору складає 20 000 грн. 00 коп. без ПДВ.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що
вартість послуг складає:

- послуги автокатафалку з доставки
вантажників та з доставки померлих на
цвинтар, за одну годину роботи
автокатафалку - 195 грн. 50 коп.;

- послуги з перевезення родичів та
близьких померлого на цвинтар та з
цвинтаря під час поховання - 241 грн. 50
коп.

Відповідно до п.4.2 договору, розрахунки
за надані послуги замовник здійснює
після пред'явлення виконавцем рахунку
за надані послуги протягом 20
банківських днів, перерахуванням сум
на розрахунковий рахунок підрядника
або видачею сум через касу
підприємства замовника.

Строк дії договору погоджено сторонами
з моменту його підписання та до
31.12.2011 року (п. 7.1 договору).

На виконання умов договору про надання
послуг №2-01 від 05.01.2011 року позивач
надав послуги з захоронення померлих
учасників бойових дій та осіб, що мають
особливі заслуги перед Батьківщиною, а
відповідач в свою чергу прийняв
вказані послуги, що підтверджується
актами приймання виконаних робіт від
28.02.2011 р. на суму 874 грн. 00 коп., від
31.03.2011 р. на суму 1 748 грн. 00 коп., від 30.04.2011
р. на суму 2 622 грн. 00 коп., від 31.05.2011
р. на суму 874 грн. 00 коп., від 31.07.2011 р. на
суму 1 748 грн. 00 коп., від 31.08.2011 р. на
суму 874 грн. 00 коп., від 30.09.2011 р. на суму 874
грн. 00 коп., від 30.11.2011 р. на суму 483
грн. 00 коп., від 29.02.2012 р. на суму 1 311 грн.
00 коп., від 30.03.2012 р. на суму 874 грн. 00
коп., від 30.04.2012 р. на суму 874 грн. 00
коп., від 31.05.2012 р. на суму 874 грн. 00 коп.,
від 29.06.2012 р. на суму 874 грн. 00 коп.
від 31.08.2012 р на суму 874 грн. 00 коп., від
30.09.2012 р. на суму 1 265 грн. 00 коп., а
загалом на суму в розмірі 17 043 грн. 00
коп., які оформлені належним чином та
підписані уповноваженими
представниками сторін і скріплені
печатками підприємства та позивача без
зауважень та заперечень, в
добровільному порядку, проте
відповідач оплату за надані послуги не
здійснив.

Позивачем 05.12.2013 р. на адресу
відповідача була направлена претензія
з вимогою сплатити заборгованість у
розмірі 17 043 грн. 00 коп., яка була
отримана відповідачем 05.12.2013 р., проте
залишена без відповіді і виконання.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
із позовом до господарського суду
Донецької області про стягнення з
Димитровського багатогалузевого
об'єднання комунального господарства,
м. Димитров Донецької області 18 339 грн. 55
коп., з яких: 17 043 грн. 00 коп. - борг, 153 грн.
80 коп. - інфляційні, 1142 грн. 75 коп. - 3%
річних.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до приписів ст. 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно норм ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 901 Цивільного
кодексу України, за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання договору про
надання послуг №2-01 від 05.01.2011 року
надав послуги з захоронення померлих
учасників бойових дій та осіб, що мають
особливі заслуги перед Батьківщиною, а
відповідач в свою чергу прийняв
вказані послуги, що підтверджується
актами приймання виконаних робіт від
28.02.2011 р. на суму 874 грн. 00 коп., від 31.03.2011
р. на суму 1 748 грн. 00 коп., від 30.04.2011 р. на
суму 2 622 грн. 00 коп., від 31.05.2011 р. на суму
874 грн. 00 коп., від 31.07.2011 р. на суму 1 748
грн. 00 коп., від 31.08.2011 р. на суму 874 грн. 00
коп., від 30.09.2011 р. на суму 874 грн. 00 коп.,
від 30.11.2011 р. на суму 483 грн. 00 коп., від
29.02.2012 р. на суму 1 311 грн. 00 коп., від 30.03.2012
р. на суму 874 грн. 00 коп., від 30.04.2012 р. на
суму 874 грн. 00 коп., від 31.05.2012 р. на суму 874
грн. 00 коп., від 29.06.2012 р. на суму 874 грн. 00
коп. від 31.08.2012 р на суму 874 грн. 00 коп.,
від 30.09.2012 р. на суму 1 265 грн. 00 коп., а
загалом на суму в розмірі 17 043 грн. 00
коп., які оформлені належним чином та
підписані уповноваженими
представниками сторін і скріплені
печатками підприємства та позивача без
зауважень та заперечень, в
добровільному порядку, проте
відповідач оплату за надані послуги не
здійснив.

Судова колегія вважає неправомірним
висновок суду першої інстанції щодо
недоведеності виконавцем моменту
виникнення у замовника зобов»язання з
оплати наданих послуг саме з огляду на
відсутність в матеріалах справи
доказів виставлення позивачем
відповідачу рахунків на оплату
вартості послуг відповідно до п.4.2
договору про надання послуг №2-01 від
05.01.2011 року, оскільки в даному випадку,
оцінивши докази по справі у їх
сукупності, вимогою про виконання
відповідачем його договірного
грошового зобов»язання є направлена
позивачем претензія на адресу
відповідача з вимогою сплатити
заборгованість, факт отримання якої
відповідачем 05.12.2013 року
підтверджується матеріалами справи.
При цьому, оскільки статтею 530
Цивільного кодексу України не
визначена форма пред»явлення вимоги
кредитором, останній може здійснити
своє право як шляхом надіслання
платіжної вимоги - доручення, так і
шляхом звернення до боржника листом,
телеграмою, надіслання йому рахунка
(рахунка - фактури) тощо. (п.1.7 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013
року)

За таких підстав, в даному випадку
обов»язок Димитровського
багатогалузевого об'єднання
комунального господарства з оплати
наданих та прийнятих послуг виникає
саме зі спливу встановленого договором
строку від дня пред'явлення вимоги,
тобто 26.12.2013 року, оскільки рахунки
є тільки платіжними вимогами про
сплату контрагентом за договором суми
наданих послуг із зазначенням
необхідних реквізитів, а в тексті
претензії вказані такі реквізити
позивача.

Враховуючи вищевикладене та те, що на
момент прийняття судом першої
інстанції рішення по справі,
відповідач відповідно до вимог статей
33, 34, 36 Господарського процесуального
кодексу України не надав ані суду
першої інстанції, ані суду апеляційної
інстанції письмових належних та
допустимих доказів оплати позивачу
заборгованості за надані послуги за
договором про надання послуг №2-01 від
05.01.2011 року за оформленими та
підписаними сторонами в добровільному
порядку, без заперечень і зауважень
актами приймання виконаних робіт, та на
виконання вимоги позивача про їх
оплату, як передбачено умовами
договору, Донецький апеляційний
господарський суд приходить до
висновку про неналежне виконання
відповідачем його договірних
зобов'язань всупереч вимогам статей 525,
526, 530 Цивільного кодексу України та
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача суми
заборгованості за надані та прийняті
послуги в розмірі 17 043 грн. 00 коп.

Таким чином, судова колегія вважає, що
судом першої інстанції помилково
відмовлено у задоволенні позовних
вимог позивача про стягнення з
відповідача основного боргу в розмірі
17 043 грн. 00 коп., а тому рішення
господарського суду в цій частині
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про задоволення цих
позовних вимог.

Також позивач, звертаючись до суду із
позовом, просив стягнути з відповідача
на користь позивача 3% річних за період
прострочки з 29.03.2011 р. по 28.02.2014 р. у сумі
1142 грн. 75 коп. та інфляційні за весь час
прострочення у розмірі 153 грн. 80 коп.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що судом першої інстанції при
розгляді вимог про стягнення
інфляційних були порушені норми
процесуального права України, оскільки
розгорнутий розрахунок інфляційних
від 08.04.2014 р., яким позивач нібито
збільшив їх розмір не є заявою про
збільшення розміру позовних вимог в
порядку статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
(позивачем в даному випадку визначено
зовсім інший період часу прострочки
виконання боржником його договірного
грошового зобов»язання, що входить до
складової частини розрахунку позову в
якості його предмету, і може бути
зміненений позивачем тільки до моменту
початку розгляду справи по суті з
врахуванням п.1.12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 р. в
частині неможливості суду виходити за
межі визначеного в позові періоду часу
без дотримання обов»язкового
процесуального порядку надання
позивачем відповідного клопотання), а
тому судом апеляційної інстанції
розглядаються позовні вимоги позивача,
заявлені у позовній заяві без будь -
якого збільшення.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитору
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Так, інфляційні нарахування на суму
боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 Цивільного
кодексу України, не є штрафною
санкцією, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Крім того,
сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом)
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. (п.п. 3.1, 4.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013
року).

Судова колегія вважає, що висновок суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні цих позовних вимог нібито
у зв»язку з відсутністю у позивача
підстав для звернення до суду є
неправомірним, оскільки, як
зазначалось вище, останнім днем
обов»язку відповідача здійснити
оплату за надані послуги є 25.12.2013 року, а
тому саме з 26.12.2013 р. у відповідача
виникла прострочка з оплати наданих та
прийнятих в добровільному порядку, без
заперечень та зауважень послуг.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши
розрахунок 3% річних, як плати за
користування чужими грошовими коштами
в період прострочки виконання
відповідачем його грошового
зобов»язання, наданий позивачем,
вважає, що позовні вимоги про стягнення
3% річних підлягають частковому
задоволенню та з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 3%
річних за період з 26.12.2013 р. по 28.02.2014 р. у
розмірі 91 грн. 05 коп. з відмовою у
стягненні 3% річних у розмірі 1 051 грн. 70
коп.

Крім того, колегія суддів, перевіривши
розрахунок інфляційних, як збільшення
суми основного боргу в період
прострочки виконання боржником його
грошового зобов»язання в зв»язку з
девальвацією грошової одиниці України,
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню та з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню інфляційні за
період січень 2014 року - лютий 2014 року в
розмірі 136 грн. 55 коп. з відмовою у
стягненні інфляційних у розмірі 17 грн.
25 коп.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що позовні вимоги Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4, м.
Красноармійськ Донецької області до
Димитровського багатогалузевого
об'єднання комунального господарства,
м. Димитров Донецької області
підлягають частковому задоволенню та з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню основний борг у
розмірі 17 043 грн. 00 коп., інфляційні в
розмірі 136 грн. 55 коп. та 3% річних у
розмірі 109 грн. 26 коп. з відмовою у
стягненні інфляційних у розмірі 17 грн.
25 коп. та 3% річних у розмірі 1 033 грн. 49
коп.

У відповідності до приписів п. 4 ч. 1
ст. 104 Господарського процесуального
кодексу України, підставами для
скасування або зміни рішення місцевого
господарського суду є, зокрема,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що судом порушені і
неправильно застосовані норми
процесуального та матеріального права
України, а тому апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення господарського суду Донецької
області від 07.05.2014 р. у справі № 905/1289/14
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати по справі покладаються на
сторони пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 104, 105, 117
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4, м. Красноармійськ
Донецької області на рішення
господарського суду Донецької області
від 07.05.2014 р. у справі № 905/1289/14
задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької
області від 07.05.2014 р. у справі
№ 905/1289/14 - скасувати.

Позовні вимоги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4, м. Красноармійськ
Донецької області до Димитровського
багатогалузевого об'єднання
комунального господарства, м. Димитров
Донецької області про стягнення 18 339
грн. 55 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Димитровського
багатогалузевого об'єднання
комунального господарства, 85324,
Донецька область, м. Димитров, вул.
Красноармійська, 2, ЗКПО 21973020, на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1,
борг у розмірі 17 043 грн. 00 коп., 3% річних у
розмірі 109 грн. 26 коп., інфляційні в
розмірі 136 грн. 55 коп., судовий збір за
подання позовної заяви у розмірі 1722
грн. 32 коп. та судовий збір за подання
апеляційної скарги у розмірі 861 грн. 16
коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м.
Красноармійськ Донецької області до
Димитровського багатогалузевого
об'єднання комунального господарства,
м. Димитров Донецької області про
стягнення інфляційних у розмірі 17 грн.
25 коп. та 3% річних у розмірі 1 033 грн. 49
коп.

Доручити господарському суду
Донецької області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 5 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;

5- ГС Дон. обл.

Довгалюк К.Г.