ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.Справа № 922/1568/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Реал-банк" м. Харків до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Черкаси-Газснаб"
про стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Кабанової М.В. довіреність
№54 від 22.05.14 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Реал-банк" (позивач) звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Черкаси-Газснаб", в
якій позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість за
договором кредитної лінії №1808/09-2-08 від
03.10.2013 р., який укладений між позивачем
та відповідачем, у розмірі 85 054 474,14 грн.,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань згідно
зазначеного договору.

Присутній представник позивача у
судовому засіданні підтримав заявлені
позовні вимоги та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився. До
господарського суду Харківської
області 08 травня 2014 року повернулась
ухвала від 24 квітня 2014 року про
порушення провадження у справі, яка
була направлена на адресу відповідача:
м. Харків, пр. Гагаріна, 41/2, з відміткою
пошти: зі спливом терміну зберігання. 16
червня 2014 року до суду повернулась
також ухвала про відкладення розгляду
справи від 26.05.14 р., яка була направлена
на адресу відповідача, з тотожною
відміткою пошти.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
ГПК України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що
відповідач був повідомлений належним
чином, про дату та час розгляду справи,
справа розглядається на підставі ст.75
ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника
позивача господарським судом
встановлено наступне.

03 жовтня 2013 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір про
надання кредитної лінії № 1808/09-2-08 віл
03.10.2013 р. з усіма додатковими угодами до
нього (далі по тексту - кредитний
договір), згідно з яким відповідач
отримав кредит сумі 82 000 000,00 грн. на
умовах сплати процентів за
користування кредитом та терміном
остаточного повернення кредиту 02
жовтня 2014 року. Процента ставка за
користування кредитом - 18 % річних.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до положень п. 4.2. кредитного
договору відповідач зобов'язувався
використати кредит на зазначені в
договорі цілі та забезпечити
повернення одержаного кредиту та
сплату процентів за користування
кредитом.

Позивач свої зобов'язання за кредитним
договором виконав та надав відповідачу
кредит у розмірі 82 000 000,00 грн., про що
свідчать платіжні доручення: №9005 від
03.10.13 р. на суму 76 500 000,00 грн., №3887 від
11.10.13 р. на суму 5 500 000,00 грн., які
містяться у матеріалах справи.

Проте відповідач до виконання
зобов'язань поставився не належним
чином та прострочив виконання
договірних зобов'язань щодо повернення
кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Станом на 08.04.2014 р. відповідач
прострочив виконання договірних
сплати процентів за користування
кредитом та в заборгованість у розмір 3
032 735,27 грн.

Позивачем в порядку досудового
врегулювання спору відповідачу була
надіслана вимога про сплату
заборгованості за кредитним договором
про надання кредитної лінії в строк до
16.04.2014 р., але відповідач заборгованість
не погасив.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду жодного
доказу, який би спростовував наявність
заборгованості перед позивачем, хоча
мав можливість скористуватись своїми
процесуальними правами та надати
документи в обґрунтування своєї
позиції по справі, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача в
частині стягнення коштів в сумі 85 054 474,
14 грн., які складаються з: 82 000 000,00 грн. -
прострочена заборгованість за
кредитом, 3 032 735,27 грн. прострочена
заборгованість за процентами станом на
17.04.14 р., 21 738,87 грн. заборгованість по
сплаті пені за процентами у розмірі 21
738,87 грн. правомірні та обґрунтовані,
такі, що не спростовані відповідачем,
тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином судові витрати у даній справі
покладаються на відповідача, з вини
якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530, 1054 Цивільного
кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43,
47, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЧЕРКАСИ - ГАЗСНАБ"
(61001, м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 41/2, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "РЕАЛ БАНК"
(61072, м. Харків, пр-т Леніна, буд. 60, ) загальну суму
заборгованості за договором кредитної
лінії № 1808/09-2-08 від 03.10.2013 р. у розмірі 85
054 474, 14 гривень (вісімдесят п'ять
мільйонів п'ятдесят чотири тисячі
чотириста сімдесят чотири грн., 14 коп.).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЧЕРКАСИ - ГАЗСНАБ"
(61001, м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 41/2, ) на користь державного
бюджету України (одержувач - УДКС у
Дзержинському районі м. Харкова
Харківської області, номер рахунку
3003, код 37999654, банк одержувача -
ГУДКУ у Харківській обл., МФО 851011)
судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 20.06.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний