КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2014 р. Справа№ 911/230/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник за
довіреністю Дзюбайло О.О.;

від відповідача: представник за
довіреністю Гончар О.П.;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги

товариства з обмеженою
відповідальністю «Київріанта»

на рішення господарського суду
Київської області від 04.03.2014 року

у справі №911/230/14 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Київріанта»

про стягнення 205 521,69 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 року у справі №911/230/14
позов задоволено повністю. Вирішено
стягнути з ТОВ «Київріанта» на користь
ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
201 449,46 грн. основної заборгованості, 2
124,88 грн. 3% річних та 1 947,35 грн.
інфляційних втрат.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 року у справі №911/230/14
повністю та прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 року у
справі №911/230/14 апеляційну скаргу ТОВ
«Київріанта» прийнято до провадження
та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 14.05.2014 року за
участю уповноважених представників
сторін.

22.04.2014 року до Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив оскаржуване
рішення залишити без змін, а скаргу без
задоволення.

Представник відповідача у судовому
засіданні 14.05.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скаргу
задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні 12.05.2014 року надав пояснення,
якими заперечив проти доводів
викладених в апеляційній скарзі та
просив скаргу залишити без
задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 11.02.2002 року між ДП
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
(далі - орендодавець) та ТОВ
«Київріанта» (далі - орендар) було
укладено договір оренди нерухомого
майна №2.6.13-299 (далі - договір),
відповідно до умов якого орендодавець
передає, а орендар приймає у строкове
платне користування площу 199 кв.м. в
терміналі «Б» Державного міжнародного
аеропорту «Бориспіль», яка розташована
за адресою: 08307, Україна, м. Бориспіль-7,
аеропорт «Бориспіль» (п. 1.1. договору).

На виконання умов договору, 01.08.2002 року
сторонами складено та підписано акт
передачі-приймання приміщення, згідно
якого орендодавець передав, а орендар
прийняв у користування об'єкт оренди.

Згідно з п. 11.2. договору (в редакції, що
викладена в додатковій угоді №4)
сторонами передбачено, що цей договір
діє до 31.12.2014 року.

Пунктом 1 додаткової угоди від 14.11.2013
року №5 встановлено, що сторони
домовились припинити дію договору з
дати підписання акту
передачі-приймання орендованої площі,
а саме з 30.09.2013 року.

На підставі вищезазначеної додаткової
угоди, орендарем повернуто орендодавцю
об'єкт оренди, що підтверджується
погодженим у двосторонньому порядку
актом передачі-приймання орендованої
площі від 30.09.2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 762 Цивільного
кодексу України та ч. 3 ст. 285
Господарського кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу
України встановлено, що плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно з п. 3.2. договору визначено, що
орендна плата здійснюється орендарем з
1 серпня 2002 року на підставі акту
прийому-передачі площі.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що
орендодавець щомісячно виставляє
орендарю рахунок за оренду площі за
звітний місяць. Орендар з 10-го числа
місяця, що є наступним за звітним,
самостійно одержує в бухгалтерії
орендодавця рахунок.

Як слідує із матеріалів справи,
позивачем виставлено відповідачу
рахунки-фактури від 31.07.2013 року №904/911 на
суму 161 159,56 грн., від 31.08.2013 року №904/1007 на
суму 161 159,56 грн. та від 30.09.2013 року №904/1082
на суму 161 159,56 грн.

Проте, відповідачем не сплачено
орендну плату за період з липня до
вересня 2013 року по вказаних вище
рахунках на загальну суму 201 449,46 грн.

Разом з тим, положеннями ч. 6 ст. 762
Цивільного кодексу України
передбачено, що наймач звільняється
від плати за весь час, протягом якого
майно не могло бути використане ним
через обставини, за які він не
відповідає.

Тобто, приписами закону визначено
підстави звільнення наймача від плати
за оренду на період дії обставин за які
він не відповідає і внаслідок яких
тимчасово позбавляється можливості
користуватися найнятим майном.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що
орендодавець зобов'язаний не вчиняти
дій, які б перешкоджали орендарю
користуватися об'єктом на умовах цього
договору, включаючи забезпечення
доступу для підходу та/або під'їзду до
об'єкту працівникам та відвідувачам
орендаря, забезпечення безперебійного
обслуговування телефонних ліній та
електромереж, тепло та водопостачання,
та інших форм комунального
обслуговування, необхідного для
забезпечення безперервності
виробничого процесу відповідача.

Відповідно до п. 7.5. договору (у редакції
додаткової угоди №2 від 08.02.2012 року)
орендодавець зобов'язаний повідомити
орендаря про припинення
обслуговування регулярних
пасажирських міжнародних рейсів у
терміналі «В» не пізніше, ніж за три
місяці до запланованої дати такого
припинення та надіслати орендарю разом
з повідомленням підписану
орендодавцем угоду про припинення дії
договору. Невиконання цієї вимоги
тягне для орендодавця
відповідальність, передбачену
законодавством України.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як передбачено абз. 1 ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

14.01.2013 року протокольним рішенням
Кабінету міністрів України прийнято
рішення щодо припинення виконання всіх
міжнародних рейсів авіаційних
перевізників з терміналу «В».

Так, лише через два місяці позивачем
06.03.2013 року надіслано відповідачу листа
№02-22-321, яким повідомило ТОВ
«Київріанта», що відповідно до
зазначеного вище протокольного
рішення та плану переведення
міжнародних рейсів авіакомпаній до
обслуговування у пасажирському
терміналі «D» останній міжнародний
рейс з терміналу «В», в якому
знаходиться орендована площа, буде
виконуватись 30.03.2013 року.

Наказом від 29.03.2013 року №01-07-237 позивач
встановив межі території пункту
пропуску через державний кордон
України в ДП «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» шляхом виключення
території та приміщень, де розташовані
спірні орендовані площі, з меж
території пункту пропуску через
державний кордон.

Тобто, виходячи з наведеного слідує, що
позивач, всупереч встановленого п. 7.5
договору строку щодо попередження про
припинення обслуговування регулярних
пасажирських міжнародних рейсів у
терміналі «В», повідомив відповідача в
той же місяць, в якому мав
здійснюватися останній міжнародний
рейс, що місцевим господарським судом
не було досліджено та враховано.

Крім того, відповідно до п. 1.3. договору
визначено, що площа передається в
оренду для здійснення орендарем
побудови в межах площ магазину
безмитної торгівлі та використання для
інших видів діяльності, які
передбачені статутом орендаря.

Так, на орендованих площах позивачем
було побудовано магазин безмитної
торгівлі, що підтверджується актом
передачі-приймання приміщення від
01.08.2002 року.

З наведеного слідує, що відповідач не
мав можливості та не здійснював інших
видів діяльності, оскільки на
орендованій площі розміщено лише
магазин безмитної торгівлі, що не
заперечувалось представником позивача
в судових засіданнях.

Разом з тим, із матеріалів справи
вбачається, що внаслідок дій позивача
ТОВ «Київріанта» не використовував
орендоване приміщення, що
підтверджується листом від 02.04.2013 року
№61/13, в якому зазначено, що, починаючи з
01.04.2013 року, товари з орендованого
приміщення на час відсутності
міжнародних рейсів з терміналу
тимчасово переміщені на склад
підприємства, що не було враховано
судом першої інстанції.

Тобто, виведення позивачем з
експлуатації зон обслуговування
пасажирів у терміналі «В» та
припинення обслуговування міжнародних
рейсів, всупереч умовам договору,
позбавило відповідача можливості
використання орендованого приміщення
за його цільовим призначенням.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що
позивачем порушено умови договору
оренди нерухомого майна №2.6.13-299 від
11.02.2002 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача орендної плати в розмірі 201
449,46 грн., оскільки відповідач,
внаслідок неправомірних дій позивача,
відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного
кодексу України звільняється від плати
за весь час, протягом якого майно не
могло бути використане ним через
обставини, за які він не відповідає.

Одночасно, оскільки заявлені позивачем
вимоги про стягнення з відповідача 2
124,88 грн. 3% річних та 1 947,35 грн.
інфляційних втрат є похідними, які
пов'язані з наявністю прострочення
грошового зобов'язання у відповідача,
які, в свою чергу, судом спростована, то
відсутні підстави для задоволення
вказаних вимог.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
скасувати рішення повністю або
частково та прийняти нове рішення.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є, зокрема, порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
04.03.2014 року у справі №911/230/14 підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суд
апеляційної інстанції розподіляє
судові витрати.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Київріанта» на рішення
господарського суду міста Києва від
04.03.2014 року у справі №911/230/14
задовольнити.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 04.03.2014 року у справі
№911/230/14 скасувати повністю.

3. Прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

4. Стягнути з Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» (08307, Київська область, м.
Бориспіль, Міжнародний аеропорт
«Бориспіль», ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київріанта» (08307,
Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний
аеропорт «Бориспіль», ) 2
055,22 грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду
міста Києва видати відповідний наказ.

6. Справу №911/230/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

7. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

8. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич