КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.
Справа№ 910/7857/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова
А.С.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 10.06.2014
року по справі № 910/7857/13 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу
господарського суду міста Києва від
28.04.2014 року по справі № 910/7857/14 (суддя -
Чинчин О.В.)

За позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Київської міської ради

про поновлення договорів на
право тимчасового користування

землею

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулась до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Київської міської ради про: 1.
визнання протиправними відмов в
поновленні договорів оренди №№ 510, 511,
512;

2. визнання поновленим договору на
право тимчасового користування землею
№510;

3. внесення змін до договору на
право тимчасового користування землею
№510;

4. визнання поновленим договору на
право тимчасового користування землею
№511;

5. внесення змін до договору на
право тимчасового користування землею
№511;

6. визнання поновленим договору на
право тимчасового користування землею
№512;

7. внесення змін до договору на
право тимчасового користування землею
№512;

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 року у справі № 910/7857/14
позовну заяву повернуто без розгляду
на підставі п. 4,5,6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого
суду, позивач, фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду та
просить скасувати ухвалу та передати
позов на розгляд до господарського
суду міста Києва.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції
порушено норми процесуального права.
Зокрема, скаржник зазначає, що три
договори є ідентичними один одному, а
взаємовідносини між скаржником та
орендодавцем базуються на одних і тих
же підставах тому п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК
України було помилково застосовано до
даної позовної заяви.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
26.05.2014 року для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/7857/13 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Яковлєв М.Л., судді Авдеєв П.В.,
Куксов В.В.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014 року по
справі № 910/7857/14 відновлено фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 строк на
подання апеляційної скарги та було
прийнято до провадження і призначено
перегляд ухвали на 10.06.2012 року.

Представники позивача були присутніми
в судовому засіданні та надавали свої
пояснення, якими підтримали доводи, що
викладені в апеляційній скарзі та
просили апеляційну скаргу
задовольнити, а ухвалу господарського
суду міста Києва від 28.04.2014 року
скасувати та передати позов на розгляд
до господарського суду міста Києва.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
не повідомив, про час та місце розгляду
апеляційної скарги повідомлений
належним чином, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, долученого до матеріалів
справи.

Представник відповідача також не
скористався своїм правом, визначеним
ст. 96 ГПК України щодо подачі відзиві на
апеляційну скаргу. Відсутність
відзиву на апеляційну скаргу не
перешкоджає перегляду ухвали
місцевого суду.

Колегія суддів прийняла рішення про
розгляд апеляційної скарги за
відсутності представника відповідача,
про що не заперечувалося
представниками позивача.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
виступ представників позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а ухвала
господарського суду міста Києва від
28.04.2014 року по справі № 910/7857/14 -
залишається без змін.

Як визначає ст. 106 ГПК України, окремо
від рішення місцевого господарського
суду можуть бути оскаржені в
апеляційному порядку ухвали місцевого
господарського суду, зокрема ухвала
про повернення позовної заяви (п. 2 ч. 1
ст. 106 ГПК України).

Апеляційні скарги на ухвали місцевого
суду розглядаються в порядку,
передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення
господарського суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали,
при поверненні позовної заяви місцевий
господарський суд керувався
загальними правилами подання позову, а
відтак ним було встановлено, що позовну
заяву подано з порушенням вимог ст.ст.
54-58 ГПК України. Внаслідок цього, судом
першої інстанції було повернуто
позовну заяву без розгляду на підставі
п. 4, 5 та 6 ст. 63 ГПК України, тобто у
зв'язку з об'єднанням в одній позовній
заяві кількох вимог, неподанням
позивачем доказів сплати судового
збору у встановленому порядку та
розмірі та доказів на підтвердження
відправлення відповідачеві копії
позовної заяви.

Відповідно до п. 5 ст. 63 ГПК України,
суддя повертає позовну заяву та додані
до неї документи без розгляду, якщо
порушено правила поєднання вимог або
об'єднано в одній позовній заяві кілька
вимог до одного чи кількох
відповідачів і сумісний розгляд цих
вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і
взаємовідносин сторін чи суттєво
утруднить вирішення спору.

Статтею 58 ГПК України передбачено, що в
одній позовній заяві може бути
об'єднано кілька вимог, зв'язаних між
собою підставою виникнення або
поданими доказами.

Отже, можна об'єднати вимоги, якщо
обставини, на яких вони ґрунтуються,
підтверджуються тими самими доказами і
підставою виникнення.

В даному випадку місцевий
господарський суд вірно вказав про те,
що позивачем порушено правила
об'єднання вимог, оскільки позовні
вимоги одночасно ґрунтуються на трьох
самостійних договорах.

Суд дійшов вірного висновку про те, що
такі вимоги виникли з різних підстав,
не мають відношення одна до іншої, не
пов'язані між собою одними доказами,
оскільки предметом оскаржуваних
договорів оренди є різні земельні
ділянки, а саме: вимоги про визнання
протиправними відмов в поновленні
договорів оренди №№ 510, 511, 512; визнання
поновленим договору на право
тимчасового користування землею №510;
внесення змін до договору на право
тимчасового користування землею №510;
визнання поновленим договору на право
тимчасового користування землею №511;
внесення змін до договору на право
тимчасового користування землею №511;
визнання поновленим договору на право
тимчасового користування землею №512;
внесення змін до договору на право
тимчасового користування землею №512.

Таким чином, для встановлення обставин
справи, судом мають бути оцінені всі
докази для дослідження наявності чи
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог, а саме: мають бути
досліджені окремо підстави для відмов
в поновленні договорів оренди (по
кожному окремо), правові підстави для
визнання поновленим кожного договору
та внесення змін до них

Відповідно до ч. 3 пункту 3.6. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
міста Києва № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", якщо
позивач порушив правила об'єднання
вимог або об'єднання цих вимог
перешкоджатиме з'ясуванню прав і
взаємовідносин сторін чи суттєво
утруднить вирішення спору, суддя має
право повернути позовну заяву (стаття 58
та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).

Крім того, виходячи з приписів ст. 58 ГПК
України щодо підстав виникнення вимог
за даним позовом, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції зробив
обґрунтовані висновки про те, що
позивач об'єднав вимоги, які виникли з
різних підстав і не пов'язані між собою
одними доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що обставини, викладені у
позовній заяві фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 та додані до
позову докази свідчать про те, що
позивач, всупереч приписам вказаної
норми, об'єднав у одній позовній заяві
вимоги, що не пов'язані між собою одними
доказами, оскільки предметом
оспорюваних договорів є різні об'єкти,
які взяті в оренду окремо, за різними
договорами.

Також, в ухвалі суду зазначено, що
позивачем не надано доказів сплати
судового збору у встановлених порядку
та розмірі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
63 Господарського процесуального
кодексу України визначено, що суддя
повертає позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду, якщо не подано
доказів сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі.

Одночасно, відповідно до п.3 ч.1 ст.57
Господарського процесуального кодексу
України до позовної заяви додаються,
зокрема, документи, які підтверджують
сплату судового збору у встановлених
порядку і розмірі.

Статтею 4 Закону України "Про судовий
збір" встановлено, що судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 8 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік"
мінімальна заробітна плата з 01.01.2014
року становить 1218 грн.

Як було зазначено вище позивачем було
об'єднано декілька вимог в одній
позовній заяві, та як вірно встановлено
судом, позивачем до матеріалів позову
додано квитанцію від 24.04.2014 року, яка
підтверджує сплату судового збору у
розмірі 1218 грн., тобто лише за одну
вимогу.

При цьому, згідно із п.2.11 Постанови № 7
від 21.02.2013р. Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу", якщо в позовній заяві
об'єднано дві або більше вимоги
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог.

Таким чином, враховуючи, що позивачем
заявлено декілька вимог немайнового
характеру, при зверненні до
господарського суду з зазначеною
позовною заявою, то суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
того, що позивач повинен був надати
докази сплати судового збору за всіма
вимогами немайнового характеру.

Іншою підставою, що потягло за собою
повернення позовної заяви, є посилання
суду першої інстанції на невиконання
позивачем обов'язку передбаченого ст. 56
ГПК України щодо направлення копії
позовної заяви та доданих до неї
документів іншій стороні.

Відповідно до п. 2 ст. 57 ГПК України до
позовної заяви додається документ,
який підтверджує відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

До зазначеної позовної заяви, як
встановлено місцевим господарським
судом, додано лише опис вкладення.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Правил надання послуг поштового
зв'язку від 05.03.09 року № 270
розрахунковим документом, що
підтверджує факт надання послуг
поштового зв'язку є документ
встановленої відповідно до Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" форми і змісту (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо).

Таким чином, належним доказом
відправлення відповідачеві копії
позовної заяви та доданих до неї
документів є опис вкладень в поштовий
конверт та документ, що підтверджує
надання поштових послуг (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо) надані в
оригіналі.

Оскільки, касовий чек, розрахункова
квитанція тощо не було додано до
позовної заяви, то колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо повернення позовної
заяви.

Виходячи з викладеного вище, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, ухвала господарського суду
міста Києва від 10.06.2011 року у справі №
910/7857/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 99, 101-105, 106 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу
господарського суду міста Києва від
28.04.2014 року по справі № 910/7857/14 залишити
без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 року у справі № 910/7857/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7857/14 направити
до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
П.В. Авдеєв

В.В. Куксов