ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.
Справа № 910/16173/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Галушко Н.А.

суддів
Гриців В.М.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу
апеляційну скаргу „Доппальмайр
Зайльбанен Г.м.б.Х." (Doppelmayr Seilbahnen G.m.b.H.),
Рікенбахерштр. 8-10, А-6991, Вольфурт, п/я 20,
Австрія б/н від 11.03.2014р.(вх..№01-05/1292/14 від
24.03.2014р.)

на рішення Господарського суду
Закарпатської області від 24.02.2014р.

у справі №910/16173/13

за позовом: „Доппальмайр Зайльбанен
Г.м.б.Х." (Doppelmayr Seilbahnen G.m.b.H.),
Рікенбахерштр. 8-10, А-6991, Вольфурт, п/я 20,
Австрія

до відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю „Вішка", смт. Великий
Березний Закарпатської області

про стягнення заборгованості на суму 246
927,62 євро

За участю представників ( за первісним
позовом ):

від позивача: Сикалюк Д.Л.- представник

від відповідача: Шелепець
М.Т.-представник;

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст. 20, 22 ГПК
України.

Клопотань про здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, в порядку ст. 811 ГПК України,
учасниками судового процесу не
заявлено.

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 24.02.2014 р. у
справі №910/16173/13 ( у складі колегії
суддів: головуючий суддя Ушак І.Г.,
судді Бобрик Г.Й., Мокану В.В. )
відмовлено у задоволенні позовних
вимог Доппальмайр Зайльбанен Г.м.б.Х."
(Doppelmayr Seilbahnen G.m.b.H.), Рікенбахерштр. 8-10,
А-6991, Вольфурт, п/я 20, Австрія до ТОВ
„Вішка" про стягнення заборгованості
на суму 246 927,62 євро.

.

„Доппальмайр Зайльбанен Г.м.б.Х."
подано апеляційну скаргу б/н від 11.03.2014
р., в якій просить рішення суду
скасувати, прийняти постанову, якою
задоволити позов, посилаючись на те, що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального права, без повного та
всебічного з»ясування всіх обставин,
що мають істотне значення для справи.
Зокрема, скаржник посилається на те, що
приймаючи рішення судом не взято до
уваги витяги з листування електронною
поштою між сторонами, які долучались до
матеріалів справи з заявою (пояснення)
від 11.11.2013р. і якими підтверджується
визнання представником відповідача
існування заборгованості за виконані
роботи, а також направлення позивачем
відповідачу рахунку №08331398 на суму 170
000,00євро та підписаного позивачем акту
прийому-передачі робіт.

Окрім того, скаржник зазначає, що з
огляду на те, що у позивача відсутнє
представництво на території України і
контакт між представниками сторін
здійснюється засобами електронного
зв»язку, а також враховуючи
міжнародний характер відносин,
листування по електронній пошті між
представниками сторін, а саме лист
електронною поштою від 14.10.2008р. та лист
електронною поштою від 08.04.2011р. є
важливими доказами, які мають істотне
значення для прийняття об»єктивного
рішення судом.

Також скаржник зазначає, що акт робочої
комісії про готовність закінченого
будівництвом об»єкта - пасажирської
підвісної канатної дороги - для
пред»явлення державній приймальній
комісії від 06.03.2008р., Акт державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об»єкта від 08.04.2008р. не встановлюють
факту виконання монтажних робіт на
об»єкті ТОВ «Компанія
Стройінвестсервіс», а лише свідчать
про те, що державна приймальна комісія
підтвердила готовність та прийняття в
експлуатацію закінчене будівництво.
Окрім цього, судом не взято до уваги акт
комплексного опробування канатної
дороги №10 від 22.12.2007р., який свідчить
про те, що випробування канатної дороги
було виконане компанією «Скадо»,
дочірнім товариством компанії
«Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.», а
також акт від 12.11.2008р.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення та заперечення
представників сторін в судовому
засіданні, суд апеляційної інстанції
встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
17.07.2006р. між Доппальмайр Зайльбанен
Г.м.б.Х." та ТОВ „Вішка" укладено
зовнішньоекономічний контракт № WAA0001026
за умовами якого продавець (позивач у
справі) зобов'язався поставити
покупцеві (відповідач у справі)
крісельну канатну дорогу, а також
здійснити її проектування, монтажні та
пусконалагоджувальні роботи по
введенню в експлуатацію (далі -
монтажні роботи), а останній
зобов"язався сплатити вартість
обладнання та монтажних робіт на
загальну суму 1 700 000,00 євро (том І а.с.10-35).
Відповідно до додатку 5 до контракту
загальна вартість монтажних робіт
становить 170 000,00 євро (том І а.с.35).

Доповненням № 1 до контракту
сторони узгодили умови платежів за
контрактом, зокрема, п. 5.1.4 передбачено
здійснити покупцем сплату
170 000,00 євро на протязі 30 днів після
надання наступних документів:
комерційного акту на загальну суму 170
000,00 євро (2 оригінали та 2 копії); акту
прийому-передачі за контрактом у
цілому, підписаного сторонами, але не
пізніше, ніж через 180 днів після
відвантаження останнього транспорту
(том І а.с.40-42).

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції встановлено та не
оспорюється сторонами, що позивач
відповідно до умов контракту на
протязі 2006-2007рр. за міжнародними
товарно-транспортними накладними (CRM)
(том І а.с.43-92) поставив обладнання
канатної дороги відповідачеві, який, у
свою чергу, повністю сплатив вартість
цього обладнання.

Як вбачається із матеріалів справи
спір виник у зв»язку із несплатою
вартості монтажних робіт (170 000,00 євро),
які за умовами контракту зобов'язався
здійснити продавець - позивач у справі.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України та
ст..526 ЦК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. А за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах ставляться.
При цьому, до виконання господарських
договорів застосовуються положення ЦК
України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.612 Цивільного Кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Як зазначалось вище, відповідно до п.2.2
зовнішньоекономічного контракту №
WAA000102617.07.2006р. продавець (позивач у
справі) зобов'язався, зокрема,
здійснити монтажні та
пусконалагоджувальні роботи по
введенню в експлуатацію (далі -
монтажні роботи), а відповідач
здійснити оплату монтажних робіт на
загальну суму 170 000,00 євро (відповідно до
додатку 5 до контракту)

В матеріалах справи відсутні та
сторонами не надано доказів, які б
підтверджували виконання позивачем
вищенаведених монтажних робіт та
прийняття таких робіт відповідачем у
порядку передбаченому умовами
контракту, а саме, шляхом підписання
сторонами комерційного акту на
загальну суму 170 000,00 євро та акту
прийому-передачі за контрактом у
цілому; не надано також документів, що
підтверджували б надіслання
зазначених актів відповідачеві як
підставу для здійснення оплати.

Відповідно до вимог ст.4.-7
Господарського процесуального кодексу
України судові рішення приймаються за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто
відповідності висновків, викладених у
судовому акті, дійсним обставинам
справи реалізується також положеннями
ст.43 Господарського процесуального
кодексу України, згідно з якою
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача вартості
монтажних робіт в сумі 170 000,00 євро
(відповідно до заяви про збільшення
розміру позовних вимог) не можуть
вважатися обґрунтованими, оскільки не
доведено належними та допустимими
доказами факт виконання позивачем
зазначених монтажних робіт.

Не беруться до уваги посилання
скаржника як на доказ підтвердження
факту визнання відповідачем спірної
заборгованості листи від 01.09.2008р. №
04-09/08 та від 8.04.2012р. № 314, оскільки
достовірність цих листів в ході
розгляду справи в суді першої
інстанції заперечили представники
відповідача, включаючи ОСОБА_5, який у
зазначений час працював на посаді
генерального директора ТОВ „Вішка".

В матеріалах справи знаходяться Акт
робочої комісії про готовність
закінченого будівництвом об'єкта -
пасажирської підвісної канатної
дороги - для пред'явлення державній
приймальній комісії від 6.03.08 та Акт
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта від 8.04.08, з яких
вбачається, що монтажні роботи на
об'єкті здійснювалися не скаржником, а
ТОВ "Компанія "Стройінвестсервіс" як
генеральним проектувальником та
генеральним підрядником.

Окрім того, акт комплексного
опробування канатної дороги №10 від
22.12.2007р., який свідчить про те, що
випробування канатної дороги було
виконане компанією «Скадо», дочірнім
товариством компанії «Доппельмайр
Зайльбанен Г.м.б.Х.», а також акт від
12.11.2008р., на які посилається скаржник як
на доказ правомірності заявлення
позовних вимог, не можуть бути
належними та допустимими доказами
факту виконання скаржником монтажних
робіт відповідно до умов контракту.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
відповідача 76 927,62 євро штрафних
санкцій (відповідно до заяви про
збільшення розміру позовних вимог)
судова колегія зазначає наступне.

Згідно із ст.ст. 549, 611, 625 Цивільного
кодексу України, ст.230 Господарського
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

За приписами ч.1 ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Тобто, штрафні санкції
носять допоміжний (акцесорний) до
основного зобов'язання характер.

З огляду на викладене, не підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
стягнення штрафних санкцій
нарахованих позивачем за прострочення
виконання зобов'язань, оскільки вони є
похідними від основного зобов»язання.

Доводи наведені скаржником в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про те, що рішення прийняте із
дотриманням норм законодавства та у
відповідності до обставин справи, а
тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові
витрати за розгляд апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду
Закарпатської області від 24.02.2014 р. у
справі №910/16173/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд
Закарпатської області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 11.06.2014р..

Головуючий суддя
Галушко Н.А

Суддя
Гриців В.М.

Суддя
Орищин Г.В.