ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

16.06.2014р.
Справа № 905/14/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Кучерявої
О.О.,

суддів Осадчої А.М., Уханьової О.О.,

при секретарі судового засідання Рудюк
Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Морське Транспортне
Бюро», м. Маріуполь, Донецька область

до Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України», м. Маріуполь, Донецька
область,

Державного підприємства
«Маріупольський морський торгівельний
порт», м. Маріуполь, Донецька область,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Спеціалізована державна
податкова інспекція з обслуговування
великих платників у місті Донецьку
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів

про стягнення 38700, 63 доларів США, що
становить 309334, 14 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: Кудінов О.В., директор,

Лебедєв В.В., за довір. від
18.12.2013р.,

від відповідача1: Ямпілець Ю.Г., за
довір. від 23.08.2013р.,

від відповідача2: Тиріна М.П., за довір.
від 25.12.2013р.,

від третьої особи: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Морське Транспортне
Бюро» звернулось до суду з позовом до
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» про стягнення 38700, 63 доларів
США, що становить 309334, 14 грн.

Правовою підставою позову позивач під
час розгляду справи вважає норми
статей 16, 525, 526, 1212 Цивільного кодексу
України, статей 193 Господарського
кодексу України, пункт 197.9 статті 197
Податкового кодексу України, пункт 11
Положення «Про портові збори»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 12 жовтня 2000 року
№1544. В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на безпідставне
отримання відповідачем1 грошових
коштів в якості податку на додану
вартість в розмірі 38700, 63 доларів США.
Зазначив, що за період з січня 2011 року
по червень 2011 року відповідачем1
виставлялись морському агенту рахунки
з урахуванням податку на додану
вартість, які були сплачені у повному
обсязі. У зв'язку з тим, що торгівельні
судна, агентом яких є позивач,
здійснювали міжнародні перевезення
вантажів, останній має бути звільнений
від сплати податку на додану вартість
за операціями з надання послуг, які
включаються до складу портових зборів.
На думку позивача грошові кошти мають
бути повернені на підставі пункту 5.16
статті 5 Закону України «Про податок на
додану вартість» та статті 1212
Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 06
лютого 2014 року до участі у справі
залучено Державне підприємство
«Маріупольський морський торгівельний
порт» в якості другого відповідача.

03 квітня 2014 року представником
позивача надана через канцелярію суду
заява про уточнення правових
обгрунтувань позовних вимог, в якій
останній просив на підставі статті 16
Цивільного кодексу України відновити
становище, яке існувало до порушення,
шляхом повернення грошових коштів,
отриманих понад встановлених цін,
державних тарифів, вимог договору
№04-6/209 від 30 грудня 2010 року та стягнути
з відповідача2 суму надлишково
стягнутого податку на додану вартість
у розмірі 38700, 63 доларів США,
застосувавши норми пункту 5.16 статті 5
Закону України «Про податок на додану
вартість» та статті 1212 Цивільного
кодексу України.

Ухвалою суду від 11 березня 2014 року до
участі у справі залучено
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію з обслуговування великих
платників у місті Донецьку
Міжрегуонального Головного управління
Міндоходів в якості третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 03 квітня 2014 року справу передано на
розгляд судової колегії у складі
головуючого судді Кучерявої О.О.,
суддів Осадчої О.М., Сич Ю.В.

Ухвалою суду від 26 травня 2014 року за
клопотанням представників позивача
продовжений процесуальний строк
розгляду справи на 15 днів.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду Донецької області
від 16 червня 2014 року замінено склад
судової колегії по справі: суддю Сич
Ю.В. замінено на суддю Уханьову О.О.

Відповідач1 заперечував проти
задоволення позовних вимог, про що
надав через канцелярію суду відзив на
позовну заяву, в якому зазначив, що
порядок нарахування, сплати і
повернення податку на додану вартість
регулюється спеціальними нормами
податкового законодавства, тому спори
з питань оподаткування не відносяться
до компетенції господарських судів.

Відповідачем 2 через канцелярію суду
надані письмові пояснення, в яких
зазначив, що даний спір не відноситься
до компетенції господарських судів
України, а тому провадження у справі
підлягає припиненню на підставі пункту
1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України. Вказав
на те, що позивачем не надано доказів
наявності документів, що підтверджують
здійснення судами міжнародного
перевезення, доручення на навантаження
до таких документів не відноситься.

У додаткових поясненнях відповідачі
зазначили, що Державне підприємство
«Адміністрація морських портів
України» не є правонаступником
Державного підприємства
«Маріупольський морський торгівельний
порт» в частині податкових зобов'язань
останнього.

13 червня 2014 року представник позивача
через канцелярію суду надав заяву про
уточнення позовних вимог, в якій просив
стягнути з Державного підприємства
«Маріупольський морський торговельний
порт» грошові кошти в розмірі 38700, 63
доларів США. Правовою підставою
стягнення вказав на розсуд суду норми
статтей 16, 525, 526 Цивільного кодексу
україни, статті 193 Господарського
кодексу україни чи статті 1212
Цивільного кодексу України, та пунту
197.9 статті 197 Податкового кодексу
України, пункту 11 Положення «Про
портові збори», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 жовтня 2000 року №1544.

Представники позивача у судовому
засіданні надали пояснення аналогічні
викладеним в позові та додаткових
письмових заявах та поясненнях,
просили задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача1 в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, надав
пояснення аналогічні викладеним у
відзиві на позов.

Представник відповідача2 у судовому
засіданні надав пояснення аналогічні
викладеним у відзиві, просив відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи був
належним чином повідомлений, причини
неявки невідомі. Заяв про розгляд
справи у його відсутність не надходило.

Вивчивши викладене у позовній заяві та
доданих до неї документах, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши представлені докази, суд
дійшов висновку, що позовну заяву не
належить розглядати в порядку
господарського судочинства, з огляду
на наступне.

При вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір -
господарським, суд виходить з таких
умов: участь у спорі суб'єкта
господарювання; наявність між
сторонами господарських відносин,
врегульованих Цивільним кодексом
України, Господарським кодексом
України, іншими актами господарського
і цивільного законодавства та спору
про право, що виникає з відповідних
відносин; відсутність у законі норми,
що прямо передбачала б вирішення
такого спору судом іншої юрисдикції.

Вичерпний перелік справ, підвідомчих
господарським судам, визначено у
частині 1 статті 12 Господарського
процесуального кодексу України.

Так, згідно із статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарським судам підвідомчі,
зокрема, справи у спорах, що виникають
при укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім спорів: про
приватизацію державного житлового
фонду; що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов; про
встановлення цін на продукцію (товари),
а також тарифів на послуги (виконання
робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно
до законодавства не можуть бути
встановлені за угодою сторін; що
виникають із публічно-правових
відносин та віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів.

Предметом позову у даній справі є
стягнення 38700, 63 доларів США,
нарахованої в за період з січня 2011 року
по червень 2011 року якості податку на
додану вартість.

На думку суду, визначальним фактором,
що вливає на підвідомчість зазначеного
спору господарському або
адміністративному суду, є встановлення
правової природи коштів, які на думку
позивача були зайво сплачені, зокрема,
ці кошти є податком на додану вартість,
який відповідач2 можливо нарахував
безпідставно, або ці кошти є складовою
ціни договору, погодженої сторонами.

Згідно із статтями 1, 2 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податки
зборів (обов'язкових платежів), а також
проведення відповідних перевірок
встановлення фактів порушення
податкового законодавства відноситься
до компетенції податкових органів.

Порядок нарахування, сплати і
повернення податку на додану вартість
регулюється спеціальними нормами
податкового законодавства, а спори з
питань оподаткування не відносяться до
компетенції господарських судів, а
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Як встановлено у судовому засіданні, у
період з січня 2011 року по червень 2011
року Державне підприємство
«Маріупольський морський торговельний
порт» надавало послуги з навантаження
експортних вантажів та інші допоміжні
послуги іноземним суднам, що ходять під
іноземними прапорами та заходили до
порту Маріуполь - «Toledo», «Maya Land», «Bilize
City», «Trinsdad», «Tobago», «Corozal», «Orion»,
«Tegucigalpa», «Belmopan». В якості доказів
заходу іноземних суден під
завантаження для морського
перевезення вантажів до порту
Маріуполь, позивачем додані до
матеріалів справи доручення на
відвантаження експортних товарів.

Таким чином, правовідносини з питань
заходу суден до Маріупольського порту
між вищевказаними іноземними суднами
та Державного підприємства «Морський
торгівельний порт» реалізовувались за
участю морського агента - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Морське
транспортне бюро».

30 грудня 2010 року між Державним
підприємством «Маріупольський
морський торговельний порт» (Порт) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Морське транспортне
бюро» (Агент) укладений договір №04-6/209
(надалі по тексту - договір), за умовами
якого морський Агент діє в ДП
«Маріупольський морський торговельний
порт» у відповідності до положень
глави 31 Господарського кодексу
України, глави 5 розділу 4 Кодексу
торговельного мореплавства України, як
повноважний представник
судновласників, на підставі договору
доручення з останнім. Відповідно до
пункту 7.1, строк дії вказаного
договору-з 01 січня 2011 року по 31 грудня
2011 року.

Згідно із пунктом 3.2.1, 3.10 договору Агент
від імені та за дорученням
судновласника сплачує Порту вартість
обов'язкових портових зборів,
встановленихдіючими Постановами
Кабінету Міністрів та Наказами
Міністерства транспорту та зв'язку
України. Сплата за договором
проводиться Агентом по судах
судновласників - нерезидентів України -
в доларах США. Податок на додану
вартість сплачується згідно з діючим
законодавством України.

Відповідно до статті 84 Кодексу
торговельного мореплавства України у
морському порту справляються такі
цільові портові збори: корабельний,
причальний, якірний, канальний,
маяковий, вантажний, адміністративний
та санітарний. Інші види зборів можуть
встановлюватися законодавчими актами
України. Розмір портових зборів
установлюється Кабінетом Міністрів
України. Використання портових зборів
допускається виключно за їх цільовим
призначенням.

Так, розмір портових зборів та порядок
їх справляння встановлений Положенням
«Про портові збори», затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 жовтня 2000 року №1544.

За пунктом 11 Положення «Про портові
збори» (в редакції, що діяла на
виникнення спірних правовідносин) на
суми портових зборів нараховується
податок на додану вартість відповідно
до законодавства.

Згідно з пунктом 5.16 статті 5 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (чинному на момент
виникнення спірних правовідносин)
звільняються від оподаткування цим
податком операції з надання послуг, що
включаються до складу портових зборів
згідно із законодавством, на користь
осіб, які здійснюють міжнародні
перевезення пасажирів, їхнього багажу,
вантажів та міжнародних відправлень
від пункту перетину державного кордону
України до пункту (місця) митного
оформлення на території України при їх
прибутті (отриманні) на митну територію
України, а також від пункту (місця)
митного оформлення на території
України до пункту перетину державного
кордону України

Протягом періоду з січня 2011 року по
червень 2011 року на підставі договору,
Державне підприємство «Морський
торгівельний порт» виставив позивачу,
як агенту, рахунки на загальну суму 606272,
78 доларів США за надані послуги, у тому
числі включені портові збори на суму
193503, 15 доларів США, з нарахуванням на цю
суму податку на додану вартість в
розмірі 38700, 63 доларів США, які оплачені
позивачем в повному обсязі, докази чого
містяться в матеріалах справи та
сторонами у справі не оспорюється.

Позивач зазначає, що нарахування на
суму портових зборів податку на додану
вартість суперечить п.5.16 статті 5
Закону України «Про податок на додану
вартість», оскільки торгівельні судна,
агентом яких є позивач, здійснювали
міжнародні перевезення вантажів.

В матеріалах справи міститься наданий
позивачем розрахунок портових зборів
згідно встановлених законом тарифів за
спірними рахунками, на які нараховано
20% податку на додану вартість. Вказані
20% є сумою податку на додану вартість,
яка первісно не входить в тариф, який
визначений законом.

Відповідач2 в судовому засіданні не
заперечував проти відомостей вказаних
у поданому позивачем розрахунку.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
відповідач2 перерахував до Державного
бюджету України податок на додану
вартість за результатами надання
послуг за договором з оплачених
позивачем рахунків, зокрема,
податковими накладними, що формувались
за наслідками здійснення
господарських операції, податковими
деклараціями з податку на додану
вартість, платіжними дорученням,
реєстрами отриманих та виданих
податкових накладних за січень-червень
2011 року.

Наведеними документами підтверджено
перерахування суми 38700, 63 доларів США до
Державного бюджету України в якості
податку на додану вартість.

Та обставина, що відповідач2
розпорядився спірною сумою коштів,
віднесивши їх до складу податку на
додану вартість, не змінює характер
податкових правовідносин сторін і не
припиняє їх, а тому стаття 1212
Цивільного Кодексу України не може
застосовуватися як підстава для
повернення сум сплачених податків.

Аналогічна позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
30.05.2011 року у справі №24/135, від 16.05.2011
року у справі №10/7.

Приписами ст.82 ГПК України встановлено,
що господарський суд, обираючи при
прийнятті рішення правову норму, що
підлягатиме застосуванню до спірних
правовідносин, зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, які викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 111-16 ГПК України,
а саме: у разі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Враховуючи, що вирішення спорів з
питань оподаткування не віднесено до
компетенції господарських судів
зазначений спір не підлягає вирішенню
в порядку господарського судочинства.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України суд припиняє провадження у
справі, якщо спір не підлягає вирішенню
в господарських судах України.

Судові витрати відносяться на рахунок
позивача та не підлягають поверненню
останньому.

Керуючись п.1ч.1 80, 86 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Припинити провадження у справі №905/14/14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Морське Транспортне
Бюро» до Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України», Державного підприємства
«Маріупольський морський торгівельний
порт», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Спеціалізована
державна податкова інспекція з
обслуговування великих платників у
місті Донецьку Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів про
стягнення 38700, 63 доларів США, що
становить 309334, 14 грн.

Повторне звернення до
господарського суду зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав не допускається.

Головуючий суддя
О.О. Кучерява

Суддя
А.М. Осадча

Суддя
О.О. Уханьова