ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р.
Справа №922/627/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., судді
Барбашова С.В., Плужник О.В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників:

позивача - Варибрус В.А., дов. №305-2 від
02.01.2014

відповідача - Гудим Л.Я., дов. №Д-78/2012
від 02.01.2013

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Харківського
державного авіаційного орденів
Жовтневої Революції та Трудового
Червоного Прапору виробничого
підприємства, м. Харків (вх. №1169 Х/3-10)

на рішення господарського суду
Харківської області від 17.04.14 у справі
№ 922/627/14

за позовом Харківського державного
авіаційного орденів Жовтневої
Революції та Трудового Червоного
Прапору виробничого підприємства, м.
Харків

до ДП Державної компанії
"Укрспецекспорт" ДГЗП
"Спецтехноекспорт", м. Київ

про визнання змін до договору, -

ВСТАНОВИЛА:

24 лютого 2014 року позивач, Харківське
державне авіаційне виробниче
підприємство Орденів Жовтневої
Революції та Трудового Червоного
прапору, звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про внесення змін до договору
комісії №021-145/2003 STE-1-67-Д/К-2003 від 06
червня 2003 року, укладеного з дочірнім
підприємством державної компанії
"Укрспецтехноекспорт" державного
госпророзрахункового
зовнішньоторгівельного підприємства
"Спецтехноекспорт" (відповідачем), а
саме, змінити п.10.2 договору, виклавши
його у наступній редакції:
"Одностороннє розірвання договору
комісії можливе у випадках,
передбачених положеннями ст.1025 та ст.1026
Цивільного кодексу України №435-IV".

Рішенням господарського суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року по справі № 922/627/14 (суддя Аріт К.В.)
в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Позивач з даним рішенням не погодився,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити. Зокрема, як
зауважує заявник апеляційної скарги
посилаючись на приписи ч.2 ст. 651 ЦК
України, посилання на відсутність
«істотних порушень» не дає підстави
зробити висновок про відсутність
взагалі будь-яких обставин для зміни
умов договору , а відсутність у сторін
права, передбаченого законодавством є
безперечною підставою для внесення
змін до договору комісії. Також,
звертає увагу суду на те, що позивач
наполягає лише на наданні судом права
сторонам, шляхом внесення змін до
договору, у разі необхідності,
застосовувати положення ст. ст. 1025, 1026
Цивільного кодексу України, але не
припинити рішенням суду дію договору.
До того ж, скаржник вважає, що внесення
змін до п. 10.2 договору в редакції
позивача, надає сторонам договору
рівні права та виключає можливість
визнання цього правочину нікчемним,
але жодним чином не наділяє позивача
одностороннім правом невиконання
своїх зобов'язань за договором.

Відповідач надав відзив на апеляційну
скаргу в якому вважає оскаржуване
рішення законним та обґрунтованим, а
доводи позивача, викладені в
апеляційній скарзі такими, що не
відповідають дійсності. Просить
залишити рішення без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, колегія суддів приходить до
висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 06.06.2003
року між Харківським державним
авіаційним виробничим підприємством
Орденів Жовтневої Революції та
Трудового Червоного прапору
(позивачем, комісіонером) та дочірнім
підприємством державної компанії
"Укрспецтехноекспорт" державного
госпророзрахункового
зовнішньоторгівельного підприємства
"Спецтехноекспорт" (відповідачем,
комітентом) було укладено договір
комісії №021-145/2003 STE-1-67- Д/К-2003,
відповідно до умов якого сторони
дійшли згоди, що комітент доручає, а
комісіонер приймає на себе
зобов'язання за винагороду укласти з
інозамовником (покупцем) договір
(контракт) на продаж двох літаків
АН-74ТК-100С за ціною, не нижче погодженої
сторонами в додатку №1 до зазначеного
вище договору комісії.

Даний договір було підписано
повноважними представниками сторін та
скріплено печатками підприємств.

У додатку №1 до вказаного договору
(специфікація на поставку літаків) ціну
за одиницю літака визначено в сумі -
11250000 доларів США, загальна вартість
становить - 22500000 доларів США (а.с.15).

Додатковою угодою №5 від 17 грудня 2004
року було внесено зміни у п.10.1 договору
та продовжено строк його дії до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.

Додатковими угодами до спірного
договору комісії №4 від 01 липня 2004 року,
№6 від 11 січня 2005 року, №7 від 11 січня 2005
року, №9 від 11 січня 2005 року - загальна
сума договору була збільшена до 23906470,00
долларів США за рахунок надання
комітентом послуг з навчання
спеціалістів інозамовника.

Як свідчать матеріали справи, 29.10.2013
листом №182/3604 позивач звернувся до
відповідача з пропозицією приведення
п. п. 10.2. розділу 10 Договору комісії у
відповідність з положеннями ст. ст. 1025,
ст. 1026 Цивільного кодексу України від
16.01.2003 шляхом підписання Додаткової
угоди №10 до Договору комісії №021-145/2003
STE-1-67-Д/К-2003 від 06 червня 2003 року, а саме,
запропонував викласти п. 10.2 договору
комісії у наступній редакції:
"Одностороннє розірвання договору
комісії можливе у випадках,
передбачених положеннями ст.1025 та ст.1026
Цивільного кодексу України №435-IV".

Оскільки відповідач відмовився від
пропозиції позивача про внесення змін
до договору, позивач звернувся до суду
з позовом, та посилаючись на приписи ст.
651, ст. 1025, ст. 1026 ЦК України, просив
внести зміни до спірного договору, а
саме змінити п.10.2 договору, виклавши
його у наступній редакції:
"Одностороннє розірвання договору
комісії можливе у випадках,
передбачених положеннями ст.1025 та ст.1026
Цивільного кодексу України №435-IV". В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що права і обов'язки сторін за
договором комісії продовжують
існувати після набрання чинності
Цивільним кодексом України від 16 січня
2003 року, а тому, саме положення
Цивільного кодексу України №435-ІV від 16
січня 2003 року мають застосовуватися до
спірних правовідносин.

Таким чином, вимогами позовної заяви у
даній справі є внесення змін до п. 10.2
договору шляхом викладення вказаного
пункту в редакції позивача.

Дослідивши умови договору, докази,
надані позивачем в підтвердження своїх
позовних вимог, суд першої інстанції з
урахуванням приписів ч.1 та 2 ст.651, ч.4
ст.652 ЦК України, ч.1 та 2 ст.188 ГК України,
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи,
06.06.2003 між сторонами по справі було
укладено договір комісії №021-145/2003
STE-1-67- Д/К-2003, відповідно до п. 1.1. якого
сторони дійшли згоди, що комітент
доручає, а комісіонер приймає на себе
зобов'язання за винагороду укласти з
інозамовником (покупцем) договір
(контракт) на продаж двох літаків
АН-74ТК-100С за ціною не нижче погодженої
сторонами в додатку №1 до зазначеного
вище договору комісії.

За умовами п. 10.2 договору сторони
дійшли згоди, що одностороннє
розірвання договору або зміна окремих
його умов можлива у випадках,
зазначених у розділі 7 (форс-мажор). В
інших випадках дострокове розірвання
договору можливе за згодою сторін або
за рішенням господарського суду
України.

Зокрема, розділ 7 договору комісії
містить положення про настання
обставин форс-мажорного характеру та
порядку взаємодії сторін при
виникненні обставин форс-мажору.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України, при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.
Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

За приписами ст. 6, ст. 627
Цивільного кодексу України сторони є
вільними в укладанні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно статті 180 Господарського
кодексу України, зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Таким чином, як свідчать матеріали
справи, і цього не спростовано
позивачем під час розгляду справи в
апеляційній інстанції, укладаючи
зазначений договір комісії, сторони
погодилися з усіма його умовами, а
також обумовили підстави за якими
встановили порядок зміни умов договору
комісії. До того ж визнали для себе
виключні умови, при наявності яких
зміна чи розірвання договору стає
можливою., договір підписано позивачем
без зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 652 Цивільного
кодексу України передбачено, що у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 Цивільного
кодексу України якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Частиною 4 ст. 652 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміна договору
у зв'язку з істотною зміною обставин
допускається за рішенням суду у
виняткових випадках, коли розірвання
договору суперечить суспільним
інтересам або потягне для сторін шкоду,
яка значно перевищує затрати,
необхідні для виконання договору на
умовах, змінених судом.

Проте, позивачем не надано доказів
наявності істотних змін обставин, а
також доказів того, що в укладеній
редакції п.10.2 Розділу 10 договору
суперечить спільним інтересам, або
потягне шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
зазначив, що деякі положення Договору
не відповідають вимогам Цивільного
кодексу України від 16.01.2003, норми якого
застосовуються до правовідносин за
Договором, на підставі п.4 Прикінцевих
та перехідних положень даного
Цивільного кодексу України.

Так, пунктом 10.2 Договору передбачено,
що одностороннє розірвання Договору
або зміна окремих його умов можлива у
випадках, зазначених у Розділі 7
(форс-мажор). В інших випадках
дострокове розірвання Договору
можливе за згодою сторін або за
рішенням Господарського суду України.

Отже, як вважає позивач, умови Договору,
а саме п.10.2 Розділу 10, не відповідають
вимогам ст.1025 та ст.1026 чинного
Цивільного кодексу України, якими
передбачено, що кожна сторона договору
комісії наділена законом правом на
відмову від договору. Позбавлення
сторін договору комісії права на
відмову від договору комісії є
нікчемним.

Надаючи правову кваліфікацію
встановленим по справі обставинам
колегія суддів зазначає, що приписами
статті 1025 Цивільного кодексу України
передбачено право комітента на відмову
від договору комісії. При цьому статтею
1025 ЦК України встановлені умови, при
виконанні яких реалізація права
комітента на відмову від договору
комісії є можливою. Крім цього в ч.4 цієї
статті 1025 встановлено право
комісіонера, у разі відмови комітента
від договору комісії, на відшкодування
витрат, зроблених ним у зв'язку з
виконанням договору комісії.

Таке саме право комісіонера на відмову
від договору комісії, а також умови
такої відмови встановлені статтею 1026
Цивільного кодексу України.

Пунктом 10.2 розділу 10 Договору, який на
думку позивача суперечить нормам
статей 1025 та 1026 Цивільного кодексу
України, встановлені умови та порядок
одностороннього розірвання Договору.

За приписами ст. ст. 627, 628 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Як свідчать матеріали справи, з
урахуванням приписів ч. 1 ст.188
Господарського кодексу України,
сторони в п. 10.2 розділу 10 договору
встановили інший, ніж передбачено
законом порядок одностороннього
розірвання договору, а саме за умови
настання форс-мажорних обставин,
підтверджених довідкою
Торгово-промислової палати України, а
також дійшли згоди щодо виключних умов,
за наявності яких внесення змін до
договору стає можливим.

Так, приписами ст. 1025 та ст. 1026
Цивільного кодексу України закріплено
право на відмову від договору комісії.
Якщо договір комісії укладено без
визначення строку, комітент повинен
повідомити комісіонера про відмову від
договору не пізніше ніж за тридцять
днів. Отже, приписи наведеної норми не
містять обмежень встановлення у
договорі комісії умов для його
розірвання, а також встановлення
підстав, за яких його може бути
розірвано. Таким чином, положення п.10.2
розділу 10 укладеного договору комісії
не суперечать нормам ст. 1025 Цивільного
кодексу України, а лише встановлюють
для сторін окремі умови для
одностороннього розірвання договору
або зміни окремих його умов.

До того ж, нормами ст. ст. 1025, 1026
Цивільного кодексу України
врегульовано право на відмову від
договору комісії, а п. 10.2. договору,
встановлено порядок одностороннього
розірвання договору, що за своєю
правовою природою мають різні правові
підстави та наслідки.

Крім того, як вже було зазначено,
сторони, укладаючи договір комісії
№021-145/2003 STE-1-67-Д/К-2003 дійшли згоди про те,
що внесення змін до договору можливе
лише за наявності настання
форс-мажорних обставин. Доказів
настання таких обставин позивачем не
надано та під час розгляду справи судом
не встановлено.

Таким чином, сторони уклали спірний
договір саме на тих умовах, які вони
визначили і погодили, при цьому,
сторони на власний розсуд і самостійно
визначили суму комісійної винагороди
та порядок розрахунків при виконанні
договору комісії, а також встановили
інший, ніж передбачено законом порядок
одностороннього розірвання договору
та зміни окремих його умов, а саме за
умови настання форс-мажорних обставин.

Пунктом 10.2 договору сторони
передбачили, що одностороння відмова
від договору або зміна його окремих
умов можлива у випадках, вказаних в
розділі 7 договору. В інших випадках
дострокове припинення договору
можливе за згодою сторін або за
рішенням господарського суду України.
При цьому розділ 7 спірного договору
містить положення про настання
обставин форс-мажорного характеру та
порядку взаємодії сторін при
виникненні таких обставин. Договір діє
до повного виконання його сторонами
(пункт 10.1 договору в редакції
додаткової угоди №5).

Як встановлено дослідженням обставин
по справі позивач 29.10.2013 направив на
адресу відповідача лист №182/3604, в якому
запропонував внести зміни до Договору.
Відповідач отримав зазначений лист
04.11.2013 та надіслав Позивачу відповідь
від 08.11.2013 №31.4/7/7382, в якій від внесення
змін до Договору відмовився.

Згідно ч.4 ст.188 Господарського кодексу
України у разі якщо сторони не досягли
згоди щодо зміни (розірвання) договору
або у разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду.

Як свідчать матеріали справи, позивач
звертався до суду з позовом про
розірвання договору комісії №021-145/2003
STE-1-67-Д/К-2003 від 06.06.2003, проте, судами
апеляційної та касаційної інстанції по
справі №922/1920/13 було відмовлено в
задоволенні позовних вимог
Харківського державного авіаційного
виробничого підприємства Орденів
Жовтневої Революції та Трудового
Червоного прапору про розірвання
спірного договору та встановлено, що
договір комісії №021-145/2003 STE-1-67-Д/К-2003 від
06 червня 2003 року не є розірваним з 19
квітня 2013 року, у зв'язку із
односторонньою відмовою комітента від
нього.

Таким чином, на час розгляду справи,
укладений сторонами договір комісії є
дійсним, в судовому порядку не
розірваний та недійсним не визнаний.

В апеляційній скарзі позивач наполягає
на тому, що із змісту ч. 2 ст. 651 можна
зробити висновок, що у визначенні інших
договірних підстав розірвання або
зміни договору, сторони можуть відійти
від «істотності порушення договору», а
тому посилання на відсутність істотних
порушень не дає підстави зробити
висновок про відсутність взагалі
будь-яких обставин для зміни умов
договору. А тому, на думку скаржника,
відсутність у сторін права,
передбаченого законодавством, є
безперечною підставою для внесення
змін до договору комісії. Проте,
колегія суддів не може погодитись з
таким твердженням скаржника, оскільки
враховуючи положення наведених вище
норм та умови укладеного договору
комісії №021-145/2003 STE-1-67-Д/К-2003 від 06.06.2003,
підтверджується, що саме у 7 розділі
договору комісії сторони узгодили інші
підстави, з настанням яких виникають
підстави для розірвання та зміна
окремих умов договору. Доказів
наявності інших випадків, які
спричинили б необхідність внесення
змін в односторонньому або судовому
порядку у п.10.2 Розділу 10 договору
комісії, який на теперішній час є
діючим, позивачем не надано.

До того ж, скаржником, на підтвердження
своїх вимог та заперечень, не надано
доказів обов'язкового внесення змін до
договору комісії №021-145/2003 STE-1-67-Д/К-2003
від 06.06.2003 на підставі рішення суду, а
також не наведено інших обставин на
підтвердження правомірності вимог
позивача щодо внесення змін до
договору шляхом викладення пункту 10.2.
договору комісії в редакції позивача.

Таким чином, твердження заявника
скарги про порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішення не знайшли свого
підтвердження та спростовуються
матеріалам справи та нормами чинного
законодавства, в зв'язку з чим підстав
для скасування або зміни оскаржуваного
рішення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, позивач ані
під час вирішення спору у
господарському суді Харківської
області, ані під час розгляду його
апеляційної скарги не надав жодного
належного матеріального доказу
обґрунтованості та правомірності як
своїх заперечень проти позову, так і
висловлених у своїй апеляційній скарзі
тверджень. Наведені ним в апеляційній
скарзі доводи про порушення судом норм
матеріального та процесуального права
нічим не обґрунтовані та не
узгоджуються з наявними у справі
матеріалами. Його позиція не
підтверджена належними та допустимими
доказами. Тому, вказані вимоги
позивача, що зазначені в апеляційній
скарзі, не підлягають задоволенню, а
наведені на їх підтвердження доводи не
можуть бути прийнятими до уваги
колегією суддів в якості підстав для
скасування прийнятого у даній справі
рішення господарського суду
Харківської області від 17.04.2014 по
справі №922/627/14.

На підставі викладеного та керуючись
статтями ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1
статтею 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківського
державного авіаційного орденів
Жовтневої Революції та Трудового
Червоного Прапору виробничого
підприємства, м. Харків залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 17.04.2014 по
справі №922/627/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності
з дня її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови
складено та підписано 29.05.2014 року

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Плужник О.В.