КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р. Справа№ 910/3766/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Жбадинський О.М., довіреність
№6 від 03.01.2014 року,

відповідача: Дем’янов І.Ю., довіреність
№1029/13 від 08.05.2013 року.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві

на рішення господарського суду м. Києва

від 07.04.2014 року

у справі №910/3766/14 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві

до Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль"

про стягнення 495 982,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду
України в м. Києві звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" про
стягнення безпідставно отриманих
коштів в сумі 495 982,94 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 року у справі №910/3766/14 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Головне управління Пенсійного фонду
України в м. Києві звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 року у справі №910/3766/14
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу просив суд рішення залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Апеляційний господарський суд,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановив наступне.

Пенсійним фондом України було
перераховано пенсії на рахунки осіб,
які відкриті у Банку (Відповідача), а
саме: ОСОБА_6 на рахунок НОМЕР_2 за
період з 01.11.2002 по 31.08.2009 в сумі 29961,53 грн.,
ОСОБА_7 на рахунок № НОМЕР_1 за період з
01.06.2004 по 30.11.2011 в сумі 45893,28 грн., ОСОБА_8
на рахунок НОМЕР_3 за період з 01.10.2007 по
31.07.2013 в сумі 140034,02 грн., ОСОБА_9 на
рахунок НОМЕР_4 за період з 01.01.2010 по
31.05.2012 в сумі 25731,93 грн., ОСОБА_10 на
рахунок НОМЕР_5 за період з 01.01.2007 по
30.06.2010 в сумі 19972,34 грн., ОСОБА_11 на
рахунок НОМЕР_6 за період з 21.09.1999 по
31.05.2013 в сумі 234389,84 грн.

Вищезазначені особи перебували на
обліку в районних управліннях
Пенсійного фонду України в м. Києві та
отримували пенсію через відкриті в ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" поточні рахунки
до зняття з реєстраційного обліку у
зв'язку з переїздом на постійне
проживання за кордон.

Перерахування головним управлінням
Пенсійного фонду України в м. Києві
на поточні рахунки відкриті в ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" коштів на
виплату пенсій вищезазначеним особам
забезпечувалось до отримання
інформації про те, що зазначені
пенсіонери зняті з реєстраційного
обліку на території України для
переїзду на постійне місце проживання
за кордон, у зв'язку з чим утворилась
переплата як надмірно виплачена сума
пенсії.

На обгрунтування заявлених позовних
вимог Позивач зазначає, що відповідно
до ст. 92 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" громадянам, які виїхали
на постійне проживання за кордон,
пенсії не призначаються. Пенсії,
призначені в Україні до виїзду на
постійне проживання за кордон,
виплачуються за 6 місяців наперед перед
від'їздом за кордон. За час перебування
цих громадян за кордоном виплачуються
тільки пенсії, призначені внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання.

У зв'язку з вищевказаним Позивач
звернувся до Відповідача з претензією
від 18.02.2014 про повернення безпідставно
отриманих коштів, які були отримані
останнім за рахунок надмірно
виплачених сум пенсій, що
перераховувались Позивачем на рахунки
відкриті у Відповідача.

У відповідь на претензію Відповідачем
було надіслано листа №43-6-5-00/5674 від
27.02.2014, в якому він зазначив, що у нього
відсутні підстави для списання коштів
з поточних рахунків пенсіонерів та
перерахування їх Головному управлінню
Пенсійного фонду України в м. Києві, а
тому Відповідач не зобов'язаний
повертати Позивачу кошти, які надійшли
та знаходяться на рахунках
пенсіонерів.

Відмову Відповідача перерахувати суми
надлишкових пенсій Позивач вважає
неправомірною та такою, що суперечить
нормам чинного законодавства, що і
стало підставою для звернення Позивача
до суду з даним позовом.

Разом з цим, суд критично ставиться до
доводів та обґрунтувань поданого
Позивачем позову, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст.ст. 1066, 1067 ЦК
України договір банківського рахунку
регулює правовідносини між банком та
клієнтом; за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкриті
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження та
розпоряджатися грошовими коштами на
власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 1068 ЦК України
банк зобов'язаний зарахувати грошові
кошти, які надійшли на рахунок клієнта,
в день надходження до банку
відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
встановлений договором банківського
рахунка або закону. Банк зобов'язаний
за розпорядженням клієнта видати або
перерахувати з його рахунка грошові
кошти в день надходження до банку
відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України саме
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, на право власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках та порядку, встановлених
законом.

Отже, Банк не є власником та не має
права визначати та контролювати
напрямок використання грошових коштів
клієнта, а також встановлювати інші, не
передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ст. 1071 ЦК України банк може
списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках встановлених
законом чи договором між банком і
клієнтом.

Відповідно до приписів п. 7.1.2 ст. 7
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", банк на
договірній основі повинен здійснювати
зберігання коштів, проводити
розрахунково-касові операції за
допомогою платіжних інструментів
відповідно до умов договору та вимог
законодавства України.

Так, між Відповідачем та пенсіонерами,
які отримували кошти від Пенсійного
фонду України були укладені договори
(копії яких містяться в матеріалах
справи), та умовами цих договорів не
передбачено підстави списання
грошових коштів на користь Позивача у
разі їх від'їзду на постійне місце
проживання за кордон, у випадку
зарахування пенсійних коштів після
дати від'їзду. Згідно умов договору,
єдиними розпорядниками рахунків є
відповідно, громадяни: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Отже, чинним законодавством
банківським установам не надані
повноваження на розпорядження
рахунками клієнтів в разі їх від'їзду
на постійне місце проживання за кордон,
а кошти на рахунку є власністю клієнта.

Відносини щодо виконання банком
функцій виплати пенсій та грошової
допомоги регламентуються
трьохстороннім Договором №27 від 28
грудня 2009 року укладеним між ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", Пенсійним
фондом України і Міністерством
соціальної політики України.

Відповідно до вищевказаного Договору,
Відповідач виконує виплати пенсій та
грошової допомоги, передбачені
порядком виплати грошової допомоги за
згодою пенсіонерів та одержувачів
допомоги через їх поточні рахунки у
банківських установах, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.01.1999 № 1596.

Крім того, на виконання вимог
вищевказаного договору між Банком (в
особі Київської регіональної дирекції
AT "Райффайзен Банк Аваль") та Головним
управлінням Пенсійного фонду України
укладено Договір № 17/43-2-4/015 від 30 серпня
2009 про зарахування і виплату пенсій та
допомоги, що фінансується з Пенсійного
фонду України.

Пунктом 2.2.15 вищевказаного Договору
передбачено, що Банк зобов'язаний
письмово повідомляти Позивача про те,
що Кошти одержуються з поточного
рахунку одержувача за довіреністю один
рік або більше, або не одержуються з
поточного рахунка більше як один рік не
пізніше 28 числа місяця, в якому виникли
такі обставини. При цьому, якщо кошти не
отримуються з поточного рахунку рік і
більше, Банк зобов'язаний письмово
повідомити про це Позивача та надати
списки таких одержувачів, де
вказується: прізвище, ім'я, по-батькові,
номер поточного рахунку, адреса та
остання дата зняття коштів з особового
рахунку.

На виконання вищевказаних вимог
Порядку та умов Договорів,
перераховані Позивачем пенсійні кошти,
Банком зараховувались на карткові
рахунки, які було відкрито на ім'я
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10,
ОСОБА_11

Крім того, на адресу Позивача
відповідно до вимог Порядку та умов
Договору, Відповідачем були направлені
повідомлення про пенсіонерів, які
особисто не отримують пенсію з
поточних рахунків більше одного року з
наданням відповідних списків,
включаючи клієнтів Банку, які вказано у
позовній заяві (копії даних
повідомлень залучені до матеріалів
справи).

Крім того, відповідно до п. 3 ст. 16 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
застрахована особа, тобто особа, яка
отримує пенсію, зобов'язана
повідомляти територіальні органи
Пенсійного фонду про зміну даних, що
вносяться до її персональної облікової
картки в системі персоніфікованого
обліку, виїзд за межі держави та про
обставини, що спричиняють зміну
статусу застрахованої особи протягом
десяти днів з моменту їх виникнення.

Обов'язок пенсіонера повідомляти
органу, що призначає пенсії, про
обставини, що спричиняють зміну
розміру пенсії або припинення виплати,
також передбачений ст. 102 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
відповідно до ч. 2 якої у разі
невиконання цього обов'язку і
одержання у зв'язку з цим зайвих сум
пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду.

Відтак, підсумовуючи все вищенаведене,
суд дійшов висновку про відсутність
порушень у діях Банку щодо невиконання
ним вимог Позивача та не перерахування
йому сум грошових коштів, що на
підставі укладених з Банком договорів,
знаходяться на рахунках пенсіонерів:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10,
ОСОБА_11 (отримувачів пенсій).

В розумінні ст. 1212 ЦК України Банк не є
набувачем спірних коштів, а лише вчиняє
дії по обслуговуванню рахунків
клієнта, та Банк не володіє на праві
власності сумами коштів, що
знаходяться на рахунках клієнтів -
фізичних осіб. Обов'язок банку
здійснити дії щодо особового рахунку
клієнта (в тому числі, списати кошти
особового рахунку клієнта) виникає
лише у визначених законодавством
випадках настання яких Позивачем суду
не доведено.

Відтак, правових підстав для стягнення
з Банку на користь Позивача коштів у
сумі 495982,94 грн., що знаходяться на
рахунках клієнтів банку та належать:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_11, у суду не має.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
та відмову у позові.

Беручи до уваги наведене, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду м. Києва від 07.04.2014
року у справі №910/3766/14 прийнято з повним
і достовірним встановленням всіх
фактичних обставин, які мають значення
для вирішення даного спору, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 року у справі №910/3766/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві - без задоволення.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран