номер провадження справи 12/34/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014
Справа № 908/1058/14

Суддя Господарського суду Запорізької
області Смірнов О.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
господарського суду справу № 908/1058/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС",
м. Вільнянськ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
"Відрадненське", с. Відрадне

про стягнення 311473,40 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Богословський В.А.,
довіреність від 24.02.14 р.

від відповідача - не з'явився

громадянин України - ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС"
звернулося до Господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
до Публічного акціонерного товариства
"Відрадненське" про стягнення боргу в
сумі 251047,00 грн., пені в сумі 56028,06 грн.,
інфляційних втрат в сумі 1806,93 грн.,
трьох процентів річних в сумі 902,97 грн.
та упущеної вигоди в сумі 1688,44 грн. за
договором поставки № А-А-02/01-14-В від
02.01.2014 року.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Неприбуття у
судове засідання представника
відповідача, який був належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судового засідання, не
перешкоджає розгляду спору по суті
згідно вимог ст. 75 ГПК України.

До прийняття рішення у справі,
позивач звернувся до суду, згідно ст. 22
ГПК України, із заявою про зменшення
розміру позовних вимог, в якій зменшує
позовні вимоги у зв'язку з частковою
сплатою відповідачем заборгованості
та просить суд стягнути з відповідача
борг в сумі 248047,00 грн., пеню в сумі 8831,21
грн., інфляційні в сумі 7329,96 грн. та три
проценти річних в сумі 1906,19 грн.

Судом прийнято до уваги, що під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог (частина друга статті 22
ГПК України) слід розуміти збільшення
або зменшення суми позову за тією ж
вимогою, яку було заявлено у позовній
заяві. Під збільшенням чи зменшенням
розміру позовних вимог слід розуміти
зміну кількісних показників, в яких
виражається позовна вимога.

З огляду на викладене, фактично
відбулося зменшення розміру позовних
вимог та формування нової ціни позову,
в розумінні п. п. 3.10, 3.11. Постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції". Таким
чином, має місце нова ціна позову,
заявлена позивачем, з якої спір
вирішується судом по суті.

Разом з тим, позивач вказує, що
враховуючи зміст п. п. 3.4., 3.6., 4.2.
договору поставки № А-А-02/01-14-В від
02.01.2014 року момент, з якого відповідач
як покупець повинен розрахуватися за
товар визначений вказівкою на подію, а
саме факт відвантаження товару, а
відтак датою поставки є дата
підписання видаткової накладної.
Безпосередньо в судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги з врахуванням
поданої заяви.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, виходячи з
фактів, встановлених у процесі
розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, приймаючи до
уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 02.01.2014 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЗАВОД ОЛІЙНИХ
КУЛЬТУР "АГРО-АЛЬЯНС", далі
Постачальник, та Публічним акціонерним
товариством "Відрадненське", далі
Покупець, був укладений договір
поставки № А-А-02/01-14-В, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1. Договору в порядку
та на умовах, визначених даним
договором, Постачальник зобов'язується
передати у власність Покупця, а
Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити сільськогосподарську
продукцію, далі - Товар.

Умовами п. п. 2.1., 2.2. Договору визначено,
що кількість Товару, який
поставляється відповідно до договору,
визначається сторонами у додатку до
цього договору, в якому зазначені
кількісні і якісні характеристики
Товару (далі - Специфікація), які
повинні укладатися сторонами на кожну
партію Товару та є невід'ємною частиною
від дати їх підписання сторонами.
Якість Товару, що постачається за цим
договором, повинна відповідати та
підтверджуватися сертифікатом якості
виробника та ДСТУ.

Згідно з п. п. 3.1. - 3.8. Договору поставка
здійснюється на умовах «СРТ» правил
Інкотермс - 2010, а саме Постачальник
зобов'язаний замовити і оплатити
поставку Товару до Покупця згідно умов
Договору. Строк поставки кожної
окремої партії Товару погоджується
сторонами у Специфікаціях.
Постачальник зобов'язаний постачати
Товар шляхом, який забезпечить
зберігання належної якості Товару та
його ідентифікацію. Відпуск Товару
здійснюється за видатковими
накладними. Право власності на Товар і
ризик випадкової загибелі Товару
переходить від Постачальника до
Покупця після підписання прибуткової
накладної. Датою поставки Товару
вважається дата підписання Покупцем
видаткової накладної Постачальника на
поставку Товару, що проводиться після
розвантаження в місці призначення, на
склад Покупця за адресою: 70406,
Запорізька область, Запорізький район,
с. Відрадне, вул. Горького, 1а. Поставка
здійснюється залізничним або
автомобільним транспортом.
Постачальник зобов'язаний надати
Покупцю оригінали наступних
документів на Товар:

- видаткової накладної на партію
Товару;

- податкової накладної;

- сертифікату якості виробника.

Здача-приймання Товару здійснюється
сторонами по кількості - відповідно до
прибуткових накладних на Товар
(виходячи з ваги поставленого Товару),
по якості - відповідно до вимог,
зазначених у договорі.

Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Договору ціна
за одиницю Товару, загальна вартість
Товару, що поставляється, строки
поставки, кількість поставки
зазначається сторонами у
Специфікаціях до цього договору.
Розрахунок за отриманий товар
здійснюється шляхом перерахунку
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника на умовах: 100 % - від
вартості товару, по факту
відвантаження товару.

Умовами п. 12.2. Договору визначено, що
цей договір набирає чинності з дня його
підписання і діє до 31.12.2014 року.

Отже, договір є чинним на момент
розгляду спору.

Позивач в позові вказує, що відповідач
в порушення умов договору не виконав
належним чином свої договірні
зобов'язання, а саме не здійснив
своєчасно та в повному обсязі оплату за
поставлений товар, внаслідок чого у
нього виникла заборгованість в розмірі
248047,00 грн., яку і намагається стягнути
позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Постачальником та Покупцем були
складені та підписані специфікації до
Договору, зокрема:

1) специфікація № 1 від 02.01.2014 року, за
умовами якої сторони узгодили поставку
макухи соєвої у кількості 14180 (+/- 10%) тн.
за ціною без ПДВ 4550,00 грн. за 1 тн.,
загальна вартість якої без ПДВ складає
64519,00 грн. з датою поставки - 02.01.2014 року;

2) специфікація № 2 від 17.01.2014 року, за
умовами якої сторони узгодили поставку
олії соєвої у кількості 9700 (+/- 10%) тн. за
ціною без ПДВ 7300,00 грн. за 1 тн., загальна
вартість якої без ПДВ складає 70810,00 грн.
з датою поставки - 17.01.2014 року;

3) специфікація № 3 від 14.02.2014 року, за
умовами якої сторони узгодили поставку
макухи соєвої у кількості 32180 (+/- 10%) тн.
за ціною без ПДВ 5100,00 грн. за 1 тн.,
загальна вартість якої без ПДВ складає
164118,00 грн. з датою поставки - 14.02.2014 року.

Так, на виконання умов Договору,
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 299447,00 грн., що
підтверджується підписаними сторонами
у справі видатковими накладними,
зокрема:

- видатковою накладною № 1 від 02.01.2014
року на суму з ПДВ 64519,00 грн., згідно з
якою відповідачу поставлена макуха
соєва у кількості 14,18 тонн;

- видатковою накладною № 15 від 17.01.2014
року на суму з ПДВ 70810,00 грн., згідно з
якою відповідачу поставлена олія соєва
у кількості 9,7 тонн;

- видатковою накладною № 42 від 14.02.2014
року на суму з ПДВ 164118,00 грн., згідно з
якою відповідачу поставлена макуха
соєва у кількості 32,18 тонн.

Зазначений товар був отриманий
уповноваженими представниками
відповідача Сокур Л.І. на підставі
довіреності № 24 від 17.01.2014 року та
Карпенко П.В. на підставі довіреності
№ 60 від 14.02.2014 року про що свідчать їх
підписи на видаткових накладних.

Докази по справі, що відповідачем була
здійснена часткова оплата товару,
поставленого за видатковою накладною
№ 15 від 17.01.2014 року, зокрема 10.02.2014 року в
сумі 43400,00 грн., 05.03.2014 року в сумі 5000,00
грн., 08.04.2014 року в сумі 3000,00 грн.

Втім, відповідач свої зобов'язання з
оплати за поставлений товар в повному
обсязі не виконав, у зв'язку з чим за ним
утворився борг в розмірі 248047,00 грн.,
який позивач і намагається стягнути.

Оскільки відбулося несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання,
позивач намагається стягнути з
відповідача пеню за період з 02.01.2014 року
по 28.04.2014 року в сумі 8831,21 грн. на
підставі п. 6.2. Договору. Так, умовами
вказаного пункту визначено, що у
випадку прострочення оплати або
неповної оплати Товару в строки,
зазначені у даному договорі, Покупець
зобов'язується на вимогу Постачальника
сплатити останньому пеню в розмірі 0,5 %
від вартості неоплаченого або частково
неоплаченого Товару за кожен день
прострочення оплати.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК
України позивач вказує на прострочення
грошового зобов'язання з боку
відповідача, в зв'язку з чим
намагається стягнути з нього три
проценти річних за загальний період з
02.01.2014 року по 28.04.2014 року в сумі 1906,19 грн.
та інфляційні втрати за період з
січень, лютий, березень 2014 року в сумі
7329,96 грн.

Судом досліджені правові норми, які
підлягають застосуванню у спірних
відносинах сторін. За своєю правовою
природою між сторонами було укладено
договір поставки. Відповідно до вимог
Господарського кодексу України
договір вважається укладеним у випадку
досягнення сторонами умов щодо його
предмету, строку та ціни. Сторони
досягли всіх суттєвих умов відносно
вказаного виду договору, тобто
встановили його предмет, визначили
ціну, строк дії договору, порядок
здійснення розрахунків, а тому
відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК
України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він
вважається укладеним згідно частини 7
статті 181 ГК України, а саме подія, до
якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму. У
частині 2 статті 266 ГК України
визначено, що предметом поставки є
визначені родовими ознаками продукція,
вироби з найменуванням, зазначеним у
стандартах, технічних умовах,
документації до зразків (еталонів),
прейскурантах чи товарознавчих
довідниках. Предметом поставки можуть
бути також продукція, вироби, визначені
індивідуальними ознаками. Предмет
поставки за Договором відповідає
вказаним вимогам.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Відповідно до ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати.
Покупець зобов'язаний сплатити повну
ціну переданого товару.

Умовами п. 1.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», далі Пленум,
визначено, що якщо у договорі або
законі не встановлено строку (терміну),
у який повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України.

Частиною 2 статті 530 ЦК України
визначено, що якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Матеріали справи свідчать, що
позивачем 27.02.2014 року на адресу
відповідача була надіслана претензія
№ 1 з вимогою про сплату заборгованості
за договором поставки № А-А-02/01-14-В від
02.01.2014 року, що підтверджується
завіреними копіями фіскального чеку №
7411 від 27.02.2014 року та опису вкладення
від 27.02.2014 року. Зазначена претензія
була отримана відповідачем 01.03.2014 року,
що підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення, яка
міститься в матеріалах справи, втім
залишена останнім без відповіді та
виконання.

Разом з тим, зі змісту укладеного між
сторонами у справі договору
вбачається, що його умовами не
встановлений конкретний строк (термін)
оплати для покупця за отриманий товар.
Однак, з аналізу положень п. п. 3.6, 4.2., 3.4.,.
договору вбачається, що проведення
розрахунку за отриманий товар
здійснюється за фактом його
відвантаження, яке в свою чергу
здійснюється за видатковими
накладними. При цьому, датою поставки є
дата підписання сторонами договору
видаткової накладної. Відповідач товар
прийняв (про що свідчить наявні в
матеріалах справи підписані з боку
відповідача видаткові накладні: № 1 від
02.01.2014 року, № 15 від 17.01.2014 року, № 42 від
14.02.2014 року), його не повернув, а тому
повинен здійснити за нього оплату за
умовами договору, а саме оплата
отриманого за договором товару повинна
бути здійснена по факту його
відвантаження, тобто в день підписання
видаткової накладної.

Отже, з умов договору випливає
обов'язок негайного виконання
відповідачем (як покупцем) обов'язку з
оплати поставленого товару після його
прийняття, що кореспондується з
приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України.

В силу загальної норми, передбаченої у
статті 599 ЦК України, та спеціальної
норми, визначеної у частині першій ст.
193 ГК України, суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Втім ніякі докази
не мають для суду заздалегідь
встановленої сили і оцінюються судом в
розумінні вимог статті 43 ГПК України за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення
відповідачем строків оплати товару, що
підтверджено наявними в матеріалах
справи платіжними документами про
здійснення відповідачем часткової
оплати за поставлений товар, а також
доведено порушення з боку відповідача
своїх зобов'язань за договором щодо не
здійснення оплати в повному обсязі, а
наявність заборгованості в розмірі
248047,00 грн. підтверджується видатковими
накладними, які є первинними
документами, згідно яких проводяться
розрахунки між сторонами у справі.
Відповідач доказів оплати боргу в
повному обсязі суду не надав, заявлених
до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС" про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Відрадненське" боргу в сумі
248047,00 грн. обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що
зобов'язання з оплати поставленого за
умовами договору товару з боку
відповідача залишились невиконаними
належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором поставки нарахував
відповідачу пеню за порушення строків
оплати товару за кожною видатковою
накладною окремо за загальний період з
02.01.2014 року по 28.04.2014 року на загальну
суму 8831,21 грн. Зокрема за видатковою
накладною № 1 від 02.01.2014 року пеня
нарахована за період з 02.01.2014 року по
28.04.2014 року, за видатковою накладною № 15
від 17.01.2014 року пеня нарахована за
період з 17.01.2014 року по 28.04.2014 року, за
видатковою накладною № 42 від 14.02.2014
року пеня нарахована за період з 14.02.2014
року по 28.04.2014 року.

Дослідивши наданий розрахунок пені,
суд дійшов висновку по її перерахунок,
оскільки позивачем були допущені
помилки при визначенні початку періоду
нарахування пені за кожною накладною у
зв'язку з тим, що в період нарахування
пені позивач неправомірно включив дати
підписання видаткових накладних.
Відтак, з врахуванням положень п. 1.7.
Пленуму, суд з власної ініціативи
здійснив перерахунок пені за допомогою
програми «Законодавство».

Пеня розрахована судом наступним
чином:

1) на заборгованість за видатковою
накладною № 1 від 02.01.2014 року, строк
оплати якої настав 02.01.2014 року

- за період з 03.01.2014 року по 14.04.2014 року (102
дні прострочення) облікова ставка НБУ
6,5 % від суми 64519,00 грн. пеня складає 2343,90
грн.;

- за період з 15.04.2014 року по 28.04.2014 року (14
днів прострочення) облікова ставка НБУ
9,5% від суми 64519,00 грн. пеня складає 470,19
грн.;

2) на заборгованість за видатковою
накладною № 15 від 17.01.2014 року, строк
оплати якої настав 17.01.2014 року, з
врахуванням часткових оплат,
здійснених відповідачем 10.02.2014 року в
сумі 43400,00 грн., 05.03.2014 року в сумі 5000,00
грн. та 08.04.2014 року в сумі 3000,00 грн.,

- за період з 18.01.2014 року по 09.02.2014 року (23
дні прострочення) облікова ставка НБУ
6,5 % від суми 70810,00 грн. пеня складає 580,06
грн.;

- за період з 10.02.2014 року по 04.03.2014 року (23
дні прострочення) облікова ставка НБУ
6,5 % від суми 27410,00 грн. пеня складає 224,53
грн.;

- за період з 05.03.2014 року по 07.04.2014 року (34
дні прострочення) облікова ставка НБУ
6,5 % від суми 22410,00 грн. пеня складає 271,37
грн.;

- за період з 08.04.2014 року по 14.04.2014 року (7
днів прострочення) облікова ставка НБУ
6,5 % від суми 19410,00 грн. пеня складає 48,39
грн.;

- за період з 15.04.2014 року по 28.04.2014 року (14
днів прострочення) облікова ставка НБУ
9,5% від суми 19410,00 грн. пеня складає 141,45
грн.;

3) на заборгованість за видатковою
накладною № 42 від 14.02.2014 року, строк
оплати якої настав 14.02.2014 року

- за період з 15.02.2014 року по 14.04.2014 року (59
днів прострочення) облікова ставка НБУ
6,5 % від суми 164118,00 грн. пеня складає 3448,73
грн.;

- за період з 15.04.2014 року по 28.04.2014 року (14
днів прострочення) облікова ставка НБУ
9,5% від суми 164118,00 грн. пеня складає 1196,04
грн.

Так, з врахуванням викладеного, за
розрахунком суду, з відповідача
підлягає стягненню пеня за порушення
строків оплати товару в сумі 8724,66 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС" про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Відрадненське" пені
підлягають задоволенню частково в сумі
8724,66 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки мало місце прострочення
виконання відповідачем зобов'язань з
оплати поставленого товару, позивач з
посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК
України просить стягнути з відповідача
три проценти річних, нараховані за
кожною видатковою накладною окремо, за
загальний період з 02.01.2014 року по 28.04.2014
року в сумі 1906,19 грн. та інфляційні
втрати за період з січень, лютий,
березень 2014 року в сумі 7329,96 грн.

Разом з тим, у наданому позивачем
розрахунку трьох процентів річних
позивачем припущені помилки при
визначенні початку періоду
нарахування трьох процентів річних за
кожною накладною у зв'язку з тим, що в
період нарахування трьох процентів
річних позивач включив дати підписання
видаткових накладних. Відтак, з
врахуванням положень п. 1.7. зазначеної
постанови Пленуму, суд з власної
ініціативи здійснив перерахунок трьох
процентів річних за допомогою програми
«Законодавство».

Три проценти річних розраховані
наступним чином:

1) на заборгованість за видатковою
накладною № 1 від 02.01.2014 року, строк
оплати якої настав 02.01.2014 року

- за період з 03.01.2014 року по 28.04.2014 року (116
днів прострочення) від суми 64519,00 грн.
три проценти річних складають 615,14 грн.;

2) на заборгованість за видатковою
накладною № 15 від 17.01.2014 року, строк
оплати якої настав 17.01.2014 року, з
врахуванням часткових оплат,
здійснених відповідачем 10.02.2014 року в
сумі 43400,00 грн., 05.03.2014 року в сумі 5000,00
грн. та 08.04.2014 року в сумі 3000,00 грн.,

- за період з 18.01.2014 року по 09.02.2014 року (23
дні прострочення) від суми 70810,00 грн. три
проценти річних складають 133,86 грн.;

- за період з 10.02.2014 року по 04.03.2014 року (23
дні прострочення) від суми 27410,00 грн. три
проценти річних складають 51,81 грн.;

- за період з 05.03.2014 року по 07.04.2014 року (34
дні прострочення) від суми 22410,00 грн. три
проценти складають 62,62 грн.;

- за період з 08.04.2014 року по 28.04.2014 року (21
день прострочення) від суми 19410,00 грн.
три проценти річних складають 33,50 грн.;

3) на заборгованість за видатковою
накладною № 42 від 14.02.2014 року, строк
оплати якої настав 14.02.2014 року

- за період з 15.02.2014 року по 28.04.2014 року (73
дні прострочення) від суми 164118,00 грн.
три проценти річних складають 984,71 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за
розрахунком суду, з відповідача
підлягають стягненню три проценти
річних в сумі 1881,64 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС" про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Відрадненське" трьох
процентів річних підлягають
задоволенню частково в сумі 1881,64 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
суми інфляційних витрат суд зазначає
наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою
природою є збільшенням суми основного
боргу в період прострочки виконання
відповідачем його грошового
зобов'язання з причини девальвації
грошової одиниці України, яка
визначається офіційними державними
органами за результатами економічних
процесів в конкретний місяць, тобто є
помісячним індексом. При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць, і коли
строк виконання зобов'язання настає до
15 числа місяця, то застосовується
індекс інфляції за поточний місяць, а
коли строк виконання зобов'язання -
після 15 числа місяця, то застосовується
індекс інфляції за наступний місяць.

Разом, відповідно до п. 3.2. Пленуму
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений помноженою на індекс
інфляції, визначений центральним
органом виконавчої влади у галузі
статистики, за період прострочення
починаючи з місяця, наступного за
місяцем, у якому мав бути здійснений
платіж і за будь-який місяць (місяці) у
якому (яких мала місце інфляція).

Так, з розрахунку інфляційних витрат
позивача вбачається, що останній
нарахував інфляцію за січень 2014 року за
видатковою накладною № 15 від 17.01.2014
року, строк оплати за якою настав 17.01.2014
року. Втім, враховуючи вищевикладене,
суд дійшов висновку, що розрахунок
інфляції за вказаною накладною повинен
починатись з наступного місяця - тобто
з лютого 2014 року. Крім того, позивач
нарахував інфляцію за період: лютий,
березень 2014 року за видатковою
накладною № 15 від 17.01.2014 року на залишок
суми боргу з врахуванням часткових
оплат, здійснених 10.02.2014 року в сумі
43400,00 грн. та 05.03.2014 року в сумі 5000,00 грн.,
проте період, в якому існував залишок
суми боргу, на яку позивачем за
вказаною накладною нарахована
інфляція, складає менше місяця, зі
зміною відповідно суми боргу.

Відтак, суд з власної ініціативи
здійснив перерахунок інфляційних
витрат за допомогою програми
«Законодавство».

Інфляційні витрати розраховані судом
наступним чином:

1) на заборгованість за видатковою
накладною № 1 від 02.01.2014 року, строк
оплати якої настав 02.01.2014 року

- інфляційні витрати за період січень
2014 року - березень 2014 року включно із
простроченої суми 64519,00 грн. складають
1947,72 грн.;

2) на заборгованість за видатковою
накладною № 15 від 17.01.2014 року, сума якої
становить 70810,00 грн., строк оплати якої
настав 17.01.2014 року, враховуючи часткові
оплати суми боргу здійснені
відповідачем 10.02.2014 року в сумі 43400,00
грн., 05.03.2014 року в сумі 5000,00 грн., 08.04.2014
року в сумі 3000,00 грн.,

- інфляційні витрати за період лютий 2014
року із простроченої суми 27410,00 грн.
складають 164,46 грн.;

- інфляційні витрати за період березень
2014 року включно із простроченої суми
22410,00 грн. складають 493,02 грн.;

3) на заборгованість за видатковою
накладною № 42 від 14.02.2014 року, строк
оплати якої настав 14.02.2014 року:

- інфляційні витрати за період лютий 2014
року - березень 2014 року включно із
простроченої суми 164118,00 грн. складають
4616,97 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС" про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Відрадненське" інфляційних
втрат підлягають задоволенню частково,
а саме в сумі 7222,17 грн.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49
ГПК України.

Фактичні обставини справи свідчать про
те, що до прийняття рішення у справі
позивач зменшив позовні вимоги,
подавши відповідну заяву в порядку ст.
22 ГПК України.

Статтею 7 Закону "Про судовий збір"
врегульовано загальні питання
повернення сплачених сум судового
збору, зокрема згідно з п. 1 ч. 1 вказаної
статті визначено, що сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом. Матеріали справи свідчать, що
позивачем зменшено розмір позовних
вимог, у зв'язку із чим, судовий збір в
сумі 907,18 грн., сплачений платіжним
дорученням № 184 від 20.03.2014 року,
підлягає поверненню на розрахунковий
рахунок Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС".

У судовому засіданні, яке відбулося
27.05.2014 року, згідно частини 2 статті 85
ГПК України, було проголошено
скорочений текст рішення, а саме його
вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 530, 599, 611, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст.
ст. 193, 230, 231, 265, 266 ГК України, п. 1 ч. 1 ст. 7
Закону України "Про судовий збір", ст.
ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЗОК
"АГРО-АЛЬЯНС" до Публічного
акціонерного товариства
"Відрадненське" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Відрадненське", 70406, с.
Відрадне, Запорізький район,
Запорізька область, вул. Перемоги, буд.
3, , на користь:

- Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС", 70002,
м. Вільнянськ, Запорізька
область, вул. Елеваторна, буд. 4, , основний борг в сумі 248047
(двісті сорок вісім тисяч сорок сім)
грн. 00 коп., пеню в сумі 8724 (вісім тисяч
сімсот двадцять чотири) грн. 66 коп., три
проценти річних в сумі 1881 (одна тисяча
вісімсот вісімдесят одна) грн. 64 коп.,
інфляційні витрати в сумі 7222 (сім тисяч
двісті двадцять дві) грн. 17 коп., витрати
по сплаті судового збору в сумі 5317
(п'ять тисяч триста сімнадцять) грн. 51
коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС" до
Публічного акціонерного товариства
"Відрадненське" щодо стягнення пені в
сумі 106,55 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС" до
Публічного акціонерного товариства
"Відрадненське" щодо стягнення трьох
процентів річних в сумі 24,55 грн.
відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС" до
Публічного акціонерного товариства
"Відрадненське" щодо стягнення
інфляційних витрат в сумі 107,79 грн.

6. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "ЗОК "АГРО-АЛЬЯНС", 70002,
м. Вільнянськ, Запорізька область, вул.
Елеваторна, буд. 4, р/р № 9288 в АТ
«Сбербанк Росії», МФО 320627, , з Державного бюджету України,
одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі
(Орджонікідзевський район), 22030001, банк
одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій
області, МФО 813015, ,
рахунок № 3007, судовий збір в сумі
907 (дев'ятсот сім) грн. 18 коп., сплачений
згідно платіжного доручення № 184 від
20.03.2014 року, про що винести відповідну
ухвалу.

Повне рішення складено - 02.06.2014 року

Суддя
О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.