ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2014 р.
Справа № 914/1718/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Гутьєвої В.В.

при секретарі Куцик І.М.

розглянув матеріали справи за позовною
заявою: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального
підприємства Сокальської міської ради
"Сокальтеплокомуненерго", м. Сокаль,
Львівська область

про стягнення 1 778 049,67 грн.
заборгованості

за участю представників:

від позивача: Мельник В.В. - гол.
юрисконсульт

від відповідача: Гнідець А.М. -
представник

Відповідно до ст.20 ГПК України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. На підставі ст.22
ГПК України роз'яснено процесуальні
права та обов'язки сторін.

Суть спору: Позов заявлено Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства
Сокальської міської ради
"Сокальтеплокомуненерго", м. Сокаль про
стягнення 1 778 049,67 грн. заборгованості, з
яких: 1 662 262,97 грн. - основного боргу, 13
303,99 грн. - втрат від інфляції, 102 482,81 грн.
- 3 % річних від простроченої суми, 35 560,99
грн. - судового збору.

Ухвалою суду від 19.05.2014 р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 02.06.2014 р.

02.06.2014 р. представник позивача у судове
засідання з'явився, вимоги, викладені в
ухвалі суду від 19.05.2014 р. виконав
повністю, позовні вимоги підтримав
повністю з підстав, викладених у
позовній заяві.

02.06.2014 р. представник відповідача у
судове засідання з'явився, щодо
стягнення основного боргу на суму 1 662
262,97 грн. не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив:

30.09.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз", як
постачальником та Комунальним
підприємством Сокальської міської
ради "Сокальтеплокомуненерго", як
покупцем, укладено договір № ТЕ68Б
купівлі-продажу природного газу з
додатками. Відповідно до п. 1.1 договору
№ ТЕ68Б від 30.09.2011 р. постачальник
зобов'язався поставити покупцеві
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язався прийняти та оплачувати
природний газ в обсягах, передбачених
договором. На виконання умов договору
та додаткових угод постачальник
поставив природний газ на суму 4 222 014,18
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
які долучені до позовної заяви, а саме:
акт приймання-передачі природного газу
від 31 жовтня 2011 року; акт
приймання-передачі природного газу від
30 листопада 2011 року; акт
приймання-передачі природного газу від
31 грудня 2011 року; акт
приймання-передачі природного газу від
01 січня 2012 року; акт приймання-передачі
природного газу від 29 лютого 2012 року;
акт приймання-передачі природного газу
від 31 березня 2012 року; акт
приймання-передачі природного газу від
30 квітня 2012 року; акт
приймання-передачі природного газу від
31 травня 2012 року; акт
приймання-передачі природного газу від
30 червня 2012 року.

Відповідно до п. 4.6 додаткової угоди № 4
від 04.01.2012 р. до договору
купівлі-продажу природного газу № ТЕ68Б
від 30 вересня 2011 року остаточний
розрахунок проводиться не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Проте, відповідач несвоєчасно та не в
повному обсязі здійснював оплату за
надані послуги, внаслідок чого виникла
заборгованість на суму 1 662 262,97 грн. Крім
того, позивач просить стягнути з
відповідача втрати від інфляції на
суму 13 303,99 грн. та 3% річних - 102 482,81 грн.

14.11.2012 р. в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України
між Публічним акціонерним товариством
по газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" (Первісним кредитором) та
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (Новим кредитором)
укладено договір № 14/7033/12 про
відступлення права вимоги, відповідно
до умов якого Первісний кредитор
передає, а Новий кредитор приймає на
себе право вимоги до боржника
Первісного кредитора Комунального
підприємства Сокальської міської ради
"Сокальтеплокомуненерго" за договором
№ ТЕ68Б на постачання природного газу
від 30.09.2011 року на суму 1 662 262,97 грн. (п. 1.1
договору про відступлення права
вимоги). Крім передачі права вимоги
оплати спожитого природного газу за
зобов'язанням, зазначеним в п. 1.1
Договору, до нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних витрат
та відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за договором (п. 1.2
договору про відступлення права
вимоги).

Пунктом 2.2 договору № 14/7033/12 від 14.11.2012 р.
встановлено, що право вимоги
вважається переданим після фактичної
передачі документів, зазначених в п. 2.1
договору. Передача документів
оформляється актом приймання-передачі
з зазначенням переліку переданих
документів. До позовної заяви
долучений акт приймання-передачі
документів від 16.11.2012 р., підписаний та
підписи засвідчені печатками
первісного кредитора та нового
кредитора, що підтверджує належне
виконання сторонами п. 2.2 договору №
14/7033/12 від 14.11.2012 р.

Відповідно до п. 2.3 договору № 14/7033/12 від
14.11.2012 р. первісний кредитор
зобов'язаний упродовж п'яти днів з
моменту підписання договору
відступлення права вимоги письмово
повідомити боржника про відступлення
права вимоги боргу. Відповідне
повідомлення від 16.11.2012 р. за вих. №
06-11339/1-31 про відступлення права вимоги,
ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" вручило МКП
"Сокальтеплокомуненерго" 16.11.2012 р., про
що свідчить підпис повноважної особи
та відтиск печатки боржника на
повідомленні.

Приписами ст. 195 ГК України встановлено,
що управнений суб'єкт господарського
зобов'язання, якщо інше не передбачено
законом, може передати другій стороні,
за її згодою, належні йому за законом,
статутом чи договором права на
одержання майна від третьої особи з
метою вирішення певних питань щодо
управління майном або делегувати права
для здійснення
господарсько-управлінських
повноважень. Передачу (делегування)
таких прав може бути зумовлено певним
строком.

Аналогічна норма викладена у статті 512
ЦК України, а саме - кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою зокрема, внаслідок передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Приписами ст. 514 ЦК України встановлено,
що до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відтак, звернення позивача (ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") на підставі
договору № 14/7033/12 від 14.11.2012 р. про
відступлення права вимоги з позовними
вимогами до відповідача (МКП
"Сокальтеплокомуненерго") оплатити
заборгованість, яка виникла за
поставлений природний газ є
обґрунтованим та підтвердженим
матеріалами справи.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

У відповідності до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник) зобо'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Норма аналогічного змісту
передбачена і у ст.173 ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Положенням ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач повністю виконав свої
зобов'язання за укладеним договором, що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу, які
долучені до позовної заяви. Внаслідок
неповного виконання відповідачем
зобов'язань за укладеним договором №
ТЕ68Б від 30.09.2011 р. виникла
заборгованість, яка на момент подачі
позовної заяви становила 1 662 262,97 грн.

З огляду на викладене, а також
враховуючи, що відповідач суму
основного боргу у розмірі 1 662 262,97 грн.
визнав повністю, доказів погашення
заборгованості суду не надав, відтак,
позовна вимога Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
щодо стягнення з відповідача 1 662 262,97
грн. основного боргу підлягає до
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.
Тому правомірною є вимога позивача про
стягнення з відповідача втрат від
інфляції на суму 13 303,99 грн. та 3% річних -
102 482,81 грн.

Пунктом 1.2 договору № 14/7033/12 від 14.11.2012 р.
про відступлення права вимоги
встановлено, що крім передачі права
вимоги оплати спожитого природного
газу за зобов'язанням, зазначеним в п. 1.1
договору, до Нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних витрат
та відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за договором.

29.05.2014 р. відповідач подав на адресу
суду клопотання про зменшення розміру 3
% річних. Відповідач просить зменшити
розмір 3 % річних на 50 % посилаючись на
те, що враховуючи мету діяльності
відповідача, об'єктивність причин
виникнення заборгованості, суспільний
інтерес, надмірно великий розмір
штрафних санкцій порівняно з боргом
суд має право відповідно до ч. 2 ст. 233 ГК
України та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83
ГПК України зменшити розмір пені та
штрафу.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватись, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Виходячи із
положень зазначеної норми, наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3% річних,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом, не
є штрафними санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне у клопотанні відповідача про
зменшення розміру 3 % річних відмовити.

29.05.2014 р. відповідач подав на адресу
суду клопотання про зменшення розміру 3
% річних. Відповідач просить зменшити
розмір 3 % річних на 50 % посилаючись на
те, що враховуючи мету діяльності
відповідача, об'єктивність причин
виникнення заборгованості, суспільний
інтерес, надмірно великий розмір
штрафних санкцій порівняно з боргом
суд має право відповідно до ч. 2 ст. 233 ГК
України та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83
ГПК України зменшити розмір пені та
штрафу.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватись, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Виходячи із
положень зазначеної норми, наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3% річних,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом, не
є штрафними санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне у клопотанні відповідача про
зменшення розміру 3 % річних відмовити.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши зібрані у справі докази,
вислухавши думку представників сторін,
cуд дійшов висновку, що вимога позивача
про стягнення заборгованості у розмірі
1 662 262,97 грн., 102 482,81 грн. - 3 % річних, 13 303,99
грн. - втрат від інфляції є
обґрунтованою, підтверджена
матеріалами справи та підлягає до
задоволення.

Оскільки спір виник через неправомірні
дії відповідача, судові витрати
необхідно віднести на відповідача в
порядку ст. 49 ГПК України в розмірі 35
560,99 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 1, 12, 22, 33, 34, 49, 82, 82-1, 83, 84, 85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Комунального
підприємства Сокальської міської ради
"Сокальтеплокомуненерго" (80000,
Львівська область, Сокальський район,
м. Сокаль, вул. Героїв УПА, буд. 21; код
ЄДРПОУ № 22422842) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; код
ЄДРПОУ № 20077720) 1 662 262,97 грн. - основного
боргу, 102 482,81 грн. - 3 % річних, 13 303,99 грн.
- втрат від інфляції, 35 560,99 грн. -
судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Суддя
Гутьєва В.В.