ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" червня 2014 р.Справа № 916/1338/14

Господарський суд Одеської області у
складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання
Стадник О.С.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_9 (довіреність № 3
від 03.01.2014р.),

відповідач - ОСОБА_2 (довіреність б/н від
06.05.2014р.),

ОСОБА_3 (довіреність б/н від
06.05.2014р.),

ОСОБА_4 (довіреність б/н від
06.05.2014р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом комунального підприємства
„Котовський міський ринок"

до відповідача - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5

про стягнення 14 938,56 грн.

встановив:

Комунальне підприємство „Котовський
міський ринок" (КП „Котовський міський
ринок") звернулось до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 (ФОП ОСОБА_5) про відшкодування
завданих збитків (упущеної вигоди) в
розмірі 14 938,56 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що у зв'язку з
самовільним та протиправним зайняттям
ФОП ОСОБА_5 торгівельних місць НОМЕР_1
та НОМЕР_2 в овочевому ряду КП
„Котовський міський ринок", загальною
площею 11,2 кв.м., розташованих за
адресою: м. Котовськ, вул.
Сільськогосподарська, 9, КП
„Котовський міський ринок" завдано
збитків у вигляді упущеної вигоди, яку
позивач міг би реально одержати при
наданні цих торгівельних місць в
оренду іншим особам.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.04.2014р. порушено
провадження по справі № 916/1338/14 за даним
позовом, розгляд справи призначено на
14.05.2014р.

08.05.2014р. до господарського суду
Одеської області від ФОП ОСОБА_5
надійшов відзив (вх. № 11904/14), згідно
якого відповідач, не визнаючи позовні
вимоги, просить суд відмовити в їх
задоволенні.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.05.2014р., задовольняючи
письмове клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи та
приймаючи до уваги неподання всіх
витребуваних доказів, розгляд справи
відкладено на 28.05.2014р.

Ухвалами господарського суду Одеської
області від 28.05.2014р.:

- продовжено строк розгляду справи до
23.06.2014р.;

- відкладено розгляд справи на 11.06.32014р.,
- згідно ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 11.06.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі, просив
суд їх задовольнити, представники
відповідача заперечували проти
заявленого позову та просили суд
відмовити в його задоволенні.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 11.06.2014р. оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
учасників

судового процесу, суд встановив
наступне.

Котовському колгоспному ринку
(правонаступником якого є КП
„Котовський міський ринок"), на
підставі рішення Котовської міської
ради від 16.05.2007р. № 132-V було видано
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою серії
ЯЯ № 205432, який було зареєстровано у
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01 від
06.03.2008р., яким посвідчено право позивача
на постійне користування земельною
ділянкою площею 1,7453 га, розташованою по
вул. Сільськогосподарській, 9, у місті
Котовськ. Цільове призначення
(використання) земельної ділянки -для
розміщення і обслуговування ринку.

Рішенням Котовської міської ради від
14.04.2011р. № 60-V1 „Про затвердження
статуту Котовського колгоспного ринку
у новій редакції" було затверджено нову
редакцію статуту КП „Котовський
міський ринок". Згідно з п.п. 1.1, 2.1, 4.1, 4.2
названого статуту, КП „Котовський
міський ринок" (далі по тексту статуту -
Підприємство) засноване на власності
територіальної громади м. Котовська.
Засновником підприємства є Котовська
міська рада. Підприємство створено для
надання послуг та створення належних
умов для продавців і покупців у процесі
купівлі-продажу товарів по цінам, що
складаються залежно від попиту та
пропозиції, а також
сільськогосподарських продуктів
населення, сільськогосподарських
підприємств, а також продукції
громадського харчування. Майно
підприємства становлять основні фонди
та оборотні кошти, а також цінності,
вартість яких відображається в
самостійному балансі Підприємства і є
власністю територіальної громади
міста. Основні фонди та нематеріальні
активи належать Підприємству на правах
повного господарського відання.

Відповідно до ст. 63 ГК України, залежно
від форм власності, передбачених
законом, в Україні можуть діяти,
зокрема, комунальні підприємства, що
діють на основі комунальної власності
територіальної громади. Згідно зі ст. 78
ГК України комунальне унітарне
підприємство утворюється компетентним
органом місцевого самоврядування в
розпорядчому порядку на базі
відокремленої частини комунальної
власності і входить до сфери його
управління. Майно комунального
унітарного підприємства перебуває у
комунальній власності і закріплюється
за таким підприємством на праві
господарського відання (комунальне
комерційне підприємство) або на праві
оперативного управління (комунальне
некомерційне підприємство).

Положеннями ст. 92 ЗК України право
постійного користування земельною
ділянкою - це право володіння і
користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або

комунальній власності, без
встановлення строку. Права постійного
користування земельною ділянкою із
земель державної та комунальної
власності набувають, зокрема,
підприємства, установи та організації,
що належать до державної та
комунальної власності.

За Правилами торгівлі на ринках,
затверджених наказами Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України, Міністерства
внутрішніх справ України, ДПА України,
Державного комітету стандартизації,
метрології та сертифікації України
26.02.2002р. № 57/188/84/105, ринок - це суб'єкт
господарювання, створений на
відведеній за рішенням місцевого
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування земельній
ділянці і зареєстрований в
установленому порядку,
функціональними обов'язками якого є
надання послуг та створення для
продавців та покупців належних умов у
процесі купівлі-продажу товарів за
цінами, що складаються залежно від
попиту і пропозицій (п. 2 Правил);
торговельне місце - площа, відведена
для розміщення необхідного для
торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо)
та здійснення продажу продукції з
прилавків (столів), транспортних
засобів, причепів, візків (в т. ч.
ручних), у контейнерах, кіосках, на
лотках тощо. Розмір торговельного
місця визначається в правилах торгівлі
на ринках, що затверджується
відповідно до законодавства (п. 13
Правил); за право займання
торговельного місця на ринку
справляється ринковий збір у порядку,
визначеному законодавством (п. 18
Правил); адміністрація ринку при
наданні продавцям торговельних місць
на визначений термін укладає з ними
письмову угоду, в якій рекомендується
зазначити термін дії угоди, асортимент
(вид) товарів, що реалізуються,
розташування торгівельного місця,
умови оренди торговельного місця,
розмір та порядок оплати за оренду
майна, перелік послуг, які надає ринок
та їх вартість (п. 20 Правил).

Аналогічне визначення ринку наведено і
у п.2 Правил торгівлі на ринках,
затверджених Котовською міською радою
згідно рішення №223-IV від 22.06.2005р.

Тарифи на оплату послуг ринку
встановлені для КП "Котовський міський
ринок" рішенням виконкому Котовської
міської ради №187 від 28.07.2011р. "Про
встановлення КП "Котовський міський
ринок" тарифів на оплату послуг ринку з
урахуванням ПДВ", копію якого позивачем
подано до матеріалів справи.

Як зазначає позивач:

- на території Котовського міського
ринку, розташованого за адресою: м.
Котовськ, вул. Сільськогосподарська, 9,
на торгівельних місцях НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 (в овочевому ряду) площею 5,6 кв.м.
кожний (всього 11,2 кв.м.), встановлені два
металеві контейнери, які є власністю
ФОП ОСОБА_5;

- з 2006р. торгівельні місця НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 орендувала дружина позивача -
підприємець ОСОБА_2 на підставі
договорів надання торгівельних місць;

- після закінчення строків дії
договорів оренди, укладених з
підприємцем ОСОБА_2, а саме з 01.08.2011р.
позивачем вносилась плата за фактичне
використання торгівельних місць у
розмірі орендної плати (без укладання
відповідних договорів)

Зайняття торгівельного місця під
тимчасовою спорудою можливо лише за
наявності договору оренди
торговельного місця власником споруди
з позивачем. Торгівля без документів,
що підтверджують сплату ринкового
збору, послуги за утримання
торговельного місця в належному стані
та інших послуг ринку, забороняється (п.
23 Правил)

Позивачем неодноразово направлялись
відповідачу пропозиції від 21.09.2011р. та
28.09.2011р., в яких зазначалось про
введення нових тарифів на послуги
ринку з 01.08.2011р., необхідність
укладення з адміністрацією ринку
договору на надання торгівельного
місця в оренду, які залишені позивачем
поза увагою.

Листом № 36 від 20.02.2014р. позивач просив
відповідача вирішити питання щодо
укладання договору оренди
торгівельних місць, сплати
заборгованості за користування
торгівельними місцями.

Вказаний лист отримано відповідачем
25.02.2014р., про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення, але залишено ФОП ОСОБА_5
без відповіді.

Як вказує позивач, з 01.08.2011р. по
теперішній час ФОП ОСОБА_5 самовільно
та

протиправно займає торгівельні місця
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (в овочевому ряду) на
КП „Котовський міський ринок" під
належними йому контейнерами, здійснює
підприємницьку діяльність (торгує
продовольчими товарами). На
підтвердження викладеного, позивачем
до матеріалів справи додано копію акту
перевірки фактичного здійснення
торгівлі на торговельних місцях НОМЕР_1
та НОМЕР_2 в овочевому ряду від 03.04.2014р.,
відповідно до якого встановлено, що на
території КП „Котовський міський
ринок" в овочевому ряду на торгівельних
місцях НОМЕР_1 та НОМЕР_2, на яких
встановлено контейнери, ФОП ОСОБА_5
здійснює торгівельну діяльність. Даний
акт підписано присутніми
представниками, а саме: головним
бухгалтером підприємства - ОСОБА_6,
юристом - ОСОБА_9, завгоспом - ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 - власником контейнера, який
знаходиться поруч (ФОП ОСОБА_5 -
відмовився від підписання вказаного
акту).

У зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_5
самовільно та противоправно займає
торгівельні місця НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в
овочевому ряду КП „Котовський міський
ринок", що не дає можливості позивачу
використовувати вказані торгівельні
місця в господарській діяльності
шляхом передачі в оренду та одержання
прибутку, КП „Котовський міський
ринок" і звернулось до господарського
суду Одеської області з даним позовом,
в якому просить стягнути з ФОП ОСОБА_5 -
14 938,56грн. відшкодування завданих
збитків (упущеної вигоди) за період з
01.09.2012р. по 31.03.2014р.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Ст. 193 Господарського Кодексу України
та ст. 526 Цивільного Кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов`язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов`язань не допускається,
крім випадків, передбачених законом.
(ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і зі завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
При цьому, збитками, зокрема, є доходи,
які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. Ст. 225 ГК
України передбачено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, зокрема відноситься
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання іншою
стороною.

Виходячи з положень статей глави 82 ЦК
України чинним законодавством України
під майновою шкодою розуміється
будь-яке знецінення блага, що
охороняється правом (порушення права
власності та інших речових прав), у
зменшенні майнової сфери потерпілого
(втрата або пошкодження майна), що, в
свою чергу, тягне за собою негативні
майнові наслідки для правопорушника.
Зобов'язання, що регулюються нормами
даної глави

відносяться до числа позадоговірних,
тобто суб'єкти даних правовідносин не
перебувають у будь-яких договірних
відношеннях. Отже, зобов'язанням із
заподіяння шкоди (деліктне
зобов'язання) є зобов'язання в силу
якого особа, яка заподіяла майнову або
немайнову шкоду іншій особі
(громадянину, організації), зобов'язано
дану шкоду відшкодувати.

Так, згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, для настання деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу цивільного правопорушення, а
саме: наявність шкоди; протиправна
поведінка заподіювача шкоди; причинний
зв?язок між шкодою та протиправною
поведінкою заподіювача; вина особи, яка
заподіяла шкоду (у випадку цивільного
правопорушення, передбаченого ст. 1173
ЦК України, встановлення вини особи не
обов'язкове). Відсутність одного з
елементів складу цивільного
правопорушення, які утворюють склад
цивільного правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за
заподіяну шкоду оскільки його
поведінка не може бути кваліфікована
як правопорушення.

Згідно з частинами першою, другою ст. 623
ЦК України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Таким чином, згідно із зазначеними вище
нормами чинного законодавства України
кредитор повинен довести, що він мав
реальну можливість отримання прибутку.
При цьому, на думку суду, під
неотриманим доходом (упущеною вигодою)
слід розуміти таку втрату кредитором
очікуваного приросту в майні, яке
базується на точних даних, безспірно
підтверджуючих реальну можливість
отримання грошових сум або інших
цінностей, якщо би зобов'язання було
виконано боржником.

Наполягаючи на задоволенні позовних
вимог, позивач посилається на ті
обставини, що безпідставним
використанням ФОП ОСОБА_5 торгівельних
місць НОМЕР_1 та НОМЕР_2 фактично було
обмежено позивача у здійсненні
повноважень щодо користування і
розпоряджання цим майном, чим
позбавлено доходів, які позивач міг би
реально одержати при наданні цього
торгівельного місця в оренду, якби його
право не було порушене (упущена вигода).

Між тим, вказуючи на втрату певного
очікуваного доходу (упущеної вигоди) у
розмірі 14 938,56 грн., який позивач
розраховував отримати від надання цих
торгівельних місць в оренду іншим
особам, позивачем у встановленому
порядку не доведено, що в нього взагалі
в спірний період були пропозиції від
будь-яких осіб щодо укладення
договорів про надання в оренду
торгівельних місць НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Таким чином, на підтвердження
наявності упущеної вигоди позивачем з
дотриманням вимог ст. 32, 33 ГПК України
суду не було представлено жодного
документального підтвердження
наявності упущеної вигоди.

Підсумовуючи викладене, звертаючись до
законодавчих положень, якими
передбачено, що упущена вигода
представляє собою таку втрату
кредитором очікуваного приросту в
майні, яке базується на точних даних,
безспірно підтверджуючих можливість
отримання грошових сум або інших
цінностей, якщо би зобов'язання було
виконано боржником, суд доходить
висновку про недоведеність позивачем
існування факту упущеної вигоди у
розмірі 14 938,56грн., що, в свою чергу,
свідчить про відсутність шкоди як
складового елементу цивільного
правопорушення.

З огляду на викладене, керуючись
положеннями ст.ст. 1166 ЦК України, за
відсутністю об'єкта (шкоди) як
складового елементу цивільного
правопорушення, суд доходить висновку
і щодо відсутності підстав для
застосування до відповідача
цивільно-правової відповідальності у
вигляді стягнення упущеної вигоди у
розмірі 14 938,56 грн., у зв'язку з чим
позов задоволенню не підлягає.

За при приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в

судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 49 ГПК України, за умови
відмови судом в задоволенні заявлених
позивачем позовних вимог, витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору,
покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає
законної сили в порядку ст. 85 ГПК
України.

Повний текст рішення складено та
підписано 16.06.2014 року

Суддя
Мостепаненко Ю.І.