ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Справа № 922/3822/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир
Т.П.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Державного підприємства "Завод імені
В.О. Малишева"на рішення та
постановуГосподарського суду
Харківської області від 14.10.2013
Харківського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014у
справі№ 922/3822/13господарського
судуХарківської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Еко-Комуненерго"доДержавного
підприємства "Завод імені В.О.
Малишева"третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Публічне акціонерне
товариство "Укрсоцбанк"прозобов'язання
вчинити певні діїза участю
представників сторін:

позивача: Прокопченко К.А., дов.
від 01.11.2013;

відповідача: повідомлений, але не
з'явився;

третьої особи: Довбиш С.П., дов. від
18.12.2013;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 14.10.2013 у справі
№922/3822/13 (суддя Сальнікова Г.І.) позов
задоволено частково. Зобов'язано
відповідача звільнити займану
нежитлову будівлю літ. "Р/1-7", загальною
площею 17323,2 м2, яка розташована за
адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126;
зобов'язано відповідача усунути
перешкоди позивачу у користуванні
нежитловою будівлею літ. "Р/1-7",
загальною площею 17323,2 м2, яка
розташована за адресою: м. Харків, вул.
Плеханівська, 126 шляхом надання
постійного безперешкодного доступу
позивачу до нежитлової будівлі літ.
"Р/1-7", загальною площею 17323,2 м2, яка
розташована за адресою: м. Харків, вул.
Плеханівська, 126; зобов'язано
відповідача видати перепустки для
проходу на територію ДП "Завод імені
В.О. Малишева" на ім'я директора та
представників позивача; зобов'язано
відповідача повернути позивачу ключі
від нежитлової будівлі літ. "Р/1-7",
загальною площею 17323,2 м2, яка
розташована за адресою: м. Харків, вул.
Плеханівська, 126. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
14.01.2014 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Черленяк М.І., судді -
Ільїн О.В., Камишева Л.М.) рішення
Господарського суду Харківської
області від 14.10.2013 у справі № 922/3822/13
залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати, а
провадження у справі припинити.

Обґрунтовуючи підстави звернення
з касаційною скаргою, скаржник
послався на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Позивач та третя особа надали
відзиви на касаційну скаргу, в яких
заперечують проти її задоволення,
просять прийняті у даній справі судові
рішення залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до ст. 1114 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами під час розгляду
справи встановлено наступні фактичні
обставини.

На виконання рішення Господарського
суду Харківської області від 18.07.2007 у
справі №21/235-07 про звернення стягнення
на предмет іпотеки, який належить
державі Україна (користувач - ДП "Завод
ім. В.О. Малишева") шляхом застосування
процедури продажу, встановленої ст. 38
Закону України "Про іпотеку", 22.09.2008 між
АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк"
(Продавець) та ТОВ "Еко-Комуненерго"
(Покупець) укладено договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі, за
умовами якого Продавець в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
зобов'язався передати у власність
Покупцеві нежитлову будівлю літ. "Р/1-7",
загальною площею 17323,2 м2, яка
знаходиться за адресою: м. Харків, вул.
Плеханівська, 126, а Покупець
зобов'язався в порядку та на умовах,
визначених цим договором, прийняти
зазначений у п.1.1 договору об'єкт і
сплатити Продавцеві договірну ціну за
нього, яка становить 30000000,00 грн. в тому
числі ПДВ 5000000,00 грн.

22.09.2008 між АКБ соціального
розвитку "Укрсоцбанк" (Кредитор) та ТОВ
"Еко-Комуненерго" (Позичальник)
укладено договір кредиту №805/6/18/8-116, за
умовами якого Кредитор зобов'язався
надати Позичальнику грошові кошти у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання в сумі 5772005,00
доларів США для купівлі нежитлового
приміщення загальною площею 17323,2 м2, яке
розташоване за адресою: м. Харків, вул.
Плеханівська,126, літ. "Р/1-7", належить на
правах власності ДП "Завод ім. В.О.
Малишева" та є предметом забезпечення
по кредиту ДП "Завод ім. В.О. Малишева" в
Харківській обласній філії АКБ
"Укрсоцбанк".

Також, 22.09.2008 між АКБ соціального
розвитку "Укрсоцбанк"
(Іпотекодержатель) та ТОВ
"Еко-Комуненерго" (Іпотекодавець)
укладено іпотечний договір №805/13/18-5/8-846,
за умовами якого Іпотекодавець передав
в наступну іпотеку Іпотекодержателю в
якості забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту від
22.09.2008 №805/6/18/8-116 нежитлову будівлю літ.
"Р/1-7", загальною площею 17323,2 м2, яка
знаходиться за адресою: м. Харків, вул.
Плеханівська, 126, що належить
Іпотекодавцю на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного 22.09.2008,
вартість якої становить 30000000,00 грн.

01.10.2008 між ТОВ "Еко-Комуненерго"
(Орендодавець) та ДП "Завод ім. В.О.
Малишева" (Орендар) укладено договір
оренди № 640дп, відповідно до п.1.1 якого,
Орендодавець надав, а Орендар прийняв у
відплатне користування нежитлове
приміщення літ. "Р/1-7", розташоване за
адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126,
загальною площею 17323,2 м2 для
використання в господарській
діяльності Орендаря.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що
передача/повернення орендованого
майна оформлюється актом
приймання-передачі, який після
підписання стає невід'ємною частиною
даного договору.

24.04.2009 сторонами підписано додаткову
угоду №1 до договору оренди № 640 дп,
згідно якої п. 4.1.1 договору викладено у
наступній редакції: "Орендатор приймає
на себе обов'язок прийняти орендоване
приміщення після підписання даного
договору. Приймання підтверджується
актом приймання-передачі. Повернення
орендованого приміщення відбувається
шляхом поетапного звільнення всіх площ
на поверсі, починаючи з верхніх
поверхів. Повернення підтверджується
актом повернення-приймання". Інші
положення договору оренди від 01.10.2008
№640дп залишено без змін.

Суди встановили, що 06.07.2009, 07.08.2009, 09.10.2009,
31.05.2010 сторонами підписано акти
повернення-приймання предмету
договору, відповідно до яких ДП "Завод
ім.В.О. Малишева" передало, а ТОВ
"Еко-Комуненерго" прийняло частину
нежитлової будівлі літ. "Р/1-7" (5-й, 4-4, 6-й
та 7-й поверхи відповідно), розташованої
за адресою: м.Харків, вул.Плеханівська,
126, загальною площею 2143,9 м2.

В подальшому, позивач та відповідач 20.06.
2011 уклали договір про припинення
договору оренди № 640дп, згідно умов
якого сторони дійшли згоди про
припинення з 01.07.2011 договору оренди №640
дп у зв'язку з його розірванням. Даний
договір є підставою для звільнення
орендарем приміщень.

Звертаючись до суду з позовом, позивач,
як вірно зазначили суди, пояснив, що
відповідач фактично не звільнив, не
повернув та продовжує користуватись
наданими йому в оренду згідно договору
№ 640дп цокольним поверхом, 1-7 поверхами
та машинним відділенням нежитлової
будівлі літ. "Р/1-7", розташованої за
адресою: м. Харків, вул.Плеханівська, 126,
незважаючи на підписані сторонами акти
повернення 4-7 поверхів будівлі, а також
зобов'язання, яке виникло у ДП "Завод ім.
В.О. Малишева" згідно із договором від
20.06.2011 про припинення договору оренди №
640дп.

Приймаючи рішення у справі, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний господарський суд, виходив
з положень ЦК України та, надавши
оцінку всім матеріалам справи в
сукупності, дійшов висновку, що позовна
вимога щодо зобов'язання відповідача
не чинити перешкоди в користуванні
спірною нежитловою будівлею є
передчасною та не підлягає
задоволенню, оскільки право вимоги у
позивача ще не виникло. Інші, заявлені в
позові вимоги є обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК
України, касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду та
постанові апеляційного господарського
суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору (п. 2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 6).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено,
що власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору (ст. 32
ГПК України).

Статтею 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суди при розгляді справи
дослідили та встановили, що
матеріалами справи доведено
неодноразове звернення позивача до
відповідача з вимогами надати доступ
на територію, де знаходить спірна
нежитлова будівля, однак позивачем
було відмовлено в доступі до будівлі,
про що представниками позивача та
третьої особи складені відповідні
акти.

Однак, як з'ясовано попередніми
судовими інстанціями, відповідачем не
доведено належними засобами
доказування, в розумінні ст.ст. 32, 33 ГПК
України, законності перебування його в
будівлі літ. Р/1-7, загальною площею 17323,2
м2, яка розташована за адресою: м.
Харків, вул. Плеханівська, 126, що
належить на праві власності ТОВ
"Еко-Комуненерго" вже після підписання
ним актів повернення приміщень та
виникнення у нього зобов'язання згідно
із договором від 20.06.2011 про припинення
договору оренди № 640дп.

Зважаючи на встановлені судами
обставини, а саме, що відповідач, не
повернув, не звільнив та користується
без достатніх на те правових підстав
будівлею, що належить позивачу, а також
не допускає до майна його власника
(відповідача) та відмовляється
повернути майно останньому, то
враховуючи норми законодавства
України та зібрані в матеріали справи
докази, суди обґрунтовано задовольнили
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача звільнити займану
нежитлову будівлю літ. "Р/1-7", загальною
площею 17323,2 м2, яка розташована за
адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126,
усунення перешкод позивачу у
користуванні цією будівлею шляхом
надання постійного безперешкодного
доступу останньому до зазначеної вище
будівлі, зобов'язання відповідача
видати перепустки для проходу на
територію будівлі на ім'я директора та
представників позивача та зобов'язання
відповідача повернути позивачу ключі
від нежитлової будівлі.

Водночас, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає
вірним висновок місцевого
господарського суду, з яким погодився
суд апеляційної інстанції про
передчасність позовної вимоги про
зобов'язання відповідача не чинити
перешкоди позивачу у користуванні
спірною нежитловою будівлею, а тому
така вимога задоволенню не підлягає.

Також, суди мотивовано відхили
посилання відповідача на наявність
підстав для припинення провадження у
справі у відповідності до положень ст.
80 ГПК України.

Розглядаючи таку вимогу, яка
обґрунтована наявністю рішення у
справі №5023/4656/12 Господарського суду
Харківської області, яким вирішено
спір між ПАТ "Укрсоцбанк" та ДП "Завод
імені В.О. Малишева", третя особа ТОВ
"Еко-Комуненерго" про усунення перешкод
у розпорядженні та користуванні
майном, суди попередніх інстанцій
дійшли висновку про відсутність
підстав для задоволення вимоги
відповідача, оскільки спір між
власником вищезазначеного майна - ТОВ
"Еко-Комуненерго" та ДП "Завод імені В.О.
Малишева" про усунення перешкод в
користуванні майном в судовому порядку
не вирішувався в межах справи № 5023/4656/12.

Господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43
ГПК України).

Суд апеляційної інстанції
правильно звернув увагу, що наявні
докази, надані сторонами процесу та
зібрані під час розгляду справи по суті
спору, підлягають оцінці у їх
сукупності і жодний доказ не має для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили. Здійснюючи перегляд
рішення суду першої інстанції,
апеляційний господарський суд,
керуючись положеннями ст.ст. 99, 101 ГПК
України, відхиляючи доводи відповідача
(апелянта) та спростовуючи подані
останнім докази, у мотивувальній
частині судового рішення навів правове
обґрунтування і ті доведені фактичні
обставини, з огляду на які ці доводи та
докази не взято до уваги судом.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
вищезазначені висновки судів
попередніх інстанцій щодо часткового
задоволення позовних вимог, зроблені з
дотриманням вимог ст. ст. 43, 47, 43 ГПК
України щодо повного та всебічного
дослідження фактичних обставин справи
і перевірки їх наявними доказами з
урахуванням визначених меж позовних
вимог та правильного застосування
законодавства під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України зазначає, що доводи
скаржника фактично зводяться до оцінки
доказів та переоцінки обставин справи,
що не є компетенцією касаційної
інстанції, з огляду на приписи ст.ст. 1115,
1117 ГПК України.

Враховуючи межі перегляду справи в
суді касаційної інстанції та
повноваження останнього, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані судові рішення
відповідають вимогам матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Завод імені В.О. Малишева"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Харківської
області від 14.10.2013 та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014 у справі
№922/3822/13 - без змін.

Головуючий суддя
Л.Б. ІВАНОВА

Судді
Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР