ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" червня 2014 р.Справа № 916/1680/14

За позовом: державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Миколаївської філії
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Миколаївського
морського порту)

до відповідача: державної установи
"Лабораторний центр держсанепідслужби
України на водному транспорті"

про стягнення 2 841,65 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

Від позивача: Барбін В.В., довіреність №
3512 від 27.12.2013р.

Від відповідача: Конарєв В.І.,
довіреність від 04.11.2013р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України" в особі Миколаївської
філії державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Миколаївського
морського порту), звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
державної установи "Лабораторний центр
держсанепідслужби України на водному
транспорті" 2 841,65 грн., де 2 446,78 грн. -
основний борг, 231,76 грн. - пеня, 58,55 грн. - 3%
річних, 104,56 грн. - інфляція.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 08.05.2014р. позовну заяву
(вх.№1692/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/1680/14 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені
позивачем позовні вимоги не визначає
та просить суд відмовити у їх
задоволенні в повному обсязі, з
підстав, викладених в запереченнях на
позовну заяву (вх.№14470/14 від 04.06.2014р.).

В процесі розгляду справи учасниками
процесу були надані додаткові докази,
які оглянуті судом та залучені до
матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, заслухавши пояснення
представників сторін суд встановив:

23 квітня 2013р. між державним
підприємством "Миколаївський морський
торговельний порт" (Власник мереж) та
державною установою "Лабораторний
центр держсанепідслужби України на
водному транспорті" (Користувач) було
укладено договір на технічне
забезпечення електричною енергією,
згідно умов п.1.1. якого, Власник мереж
зобов'язується забезпечити технічну
можливість передачі та передачу
електричної енергії в межах величин,
дозволених Користувачу до
використання, а Користувач - своєчасно
сплачувати за використання
технологічних електричних мереж та
отримані послуги по
електрозабезпеченню, в тому числі за
перетікання реактивної електричної
енергії.

Відповідно до п.1.3. Договору приєднана
потужність електроустановок в точці
приєднання на межі експлуатаційної
відповідальності 120 кВт.

Із змісту п.3.1. Договору вбачається, що
Власник мереж має право: на
відшкодування частини (відповідно до
обсягу переданої Користувачу
електричної енергії) витрат на
обслуговування та утримання
технологічних електричних мереж, якими
здійснюється передача електричної
енергії Користувачу, згідно з
кошторисом, наведеним у Додатку №2
"Порядок розрахунку оплати
обґрунтованих витрат Власника мереж на
передачу електричної енергії", що є
невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно п.7.1. Договору вартість за
використання технологічних
електричних мереж на отримані послуги
по електрозабезпеченню, в тому числі за
перетікання реактивної енергії
складає у розмірі 43 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ)
на 2013 рік.

Пунктом 7.6. Договору передбачено, що
плата за послуги по
електрозабезпеченню, використання
технологічних електричних мереж, в
тому числі перетікання реактивної
електричної енергії вноситься
Користувачем шляхом передплати яка
дорівнює вартості фактичного
попереднього розрахункового періоду
на розрахунковий рахунок Власника
мереж за наступний розрахунковий
період до 10-числа кожного місяця. Якщо
фактична вартість за використання
технологічних електричних мереж
Власника мереж та послуг по
електрозабезпеченню виявиться більшою
ніж очікувана, різниця між сумою
попередньої плати та вартістю
фактично-наданих послуг має бути
остаточно сплачена до 20-го числа місяця
наступного за звітним за фактично
надані послуги.

За приписами п.8.2.1. Договору за внесення
платежів, передбачених пунктом 4.3.
цього Договору, з порушенням терміну, з
Користувача стягується пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період, за який нараховується
пеня від несплаченої суми за кожний
день прострочення, до повної сплати
заборгованості. Пеня стягується в
претензійно-позовному порядку.

Цей Договір укладається на строк до
31.12.2013р. (п.10.1. Договору).

Правонаступником прав та обов'язків ДП
„Миколаївський морський торговельний
порт" по Договору є Державне
підприємство „Адміністрація морських
портів України", внаслідок
реорганізації ДП „Миколаївський
морський торговельний порт" шляхом
виділу стратегічних об'єктів портової
інфраструктури, іншого майна, прав та
обов'язків стосовно них на підставі
частини 6 розділу VI Закону України „Про
морські порти України", розпорядження
Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №
133-р, наказу Міністерства
інфраструктури України від 19.03.2013 року
№ 163 та Акту приймання передачі майна,
майнових прав та зобов'язань від 13.06.2013
які передаються з ДП „Миколаївський
морський торговельний порт" до ДП
„Адміністрація морських портів
України".

На підставі Акту приймання-передачі
майна, майнових прав та зобов'язань № 8
від 13.06.2013 ДП „Адміністрація морських
портів України" передало всі права та
обов'язки які передбачені Договором на
відокремлений баланс до Миколаївської
філії Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України" (адміністрації Миколаївського
морського порту).

Відповідні зміни щодо
правонаступництва відображені в
додатковій угоді № 1 від 19.06.2013 року до
Договору, що укладена між позивачем та
відповідачем.

На виконання умов вищенаведеного
договору позивачем надано відповідачу
послуги з технічного забезпечення
електроенергією на загальну суму 13 649,57
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи
приймально-здавальними актами №220 від
31.07.2013р., №389 від 31.08.2013р., №607 від 30.09.2013р.,
№728 від 31.10.2013р., №793 від 30.11.2013р., що
підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені їх
печатками.

Проте, відповідачем вартість отриманих
послуг здійснена частково, у зв'язку з
чим за відповідачем утворився борг в
розмірі 2 446,78 грн.

З підстав існування боргу позивач
звернувся до відповідача з претензією
№18/09-713 від 05.03.2014р. відповідно до якої
вимагав сплату існуючої
заборгованості та нарахованих
штрафних санкцій.

Неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором на
технічне забезпечення електроенергією
в частині оплати вартості отриманих
послуг і стало підставою для позивача
звернутись до господарського суду
Одеської області із даним позовом за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу
України визначено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
матеріальної шкоди.

Судом встановлено наявність наданих
позивачем відповідачу послуг з
постачання електричної енергії.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема з розрахунку заборгованості
приведеного позивачем в позовній заяві
та не спростованого відповідачем,
останнім в порушення вищезазначених
приписів закону та вищенаведеного
договору, договірні зобов'язання щодо
оплати вартості отриманих послуг з
технічного забезпечення
електроенергією не виконані належним
чином, внаслідок чого за відповідачем
утворився борг в сумі 2 446,78 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сума
боргу, встановлена судом в розмірі 2 446,78
грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з державної
установи "Лабораторний центр
держсанепідслужби України на водному
транспорті" пені в розмірі 231,76 грн., 3%
річних в розмірі 58,55 грн., інфляції 104,56
грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних,
суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 3% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором на
технічне забезпечення
електроенергією.

Перевіривши розрахунок позивача трьох
процентів річних в сумі 58,55 грн., суд
встановив, що позовні вимоги в цій
частині відповідають вимогам чинного
законодавства, їх розрахунок
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим підлягають судом
задоволенню в повній мірі.

Щодо позовної вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
інфляції, суд зазначає наступне:

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок інфляційних
збитків позивача, поданий останнім до
матеріалів справи, суд встановив, що
позовні вимоги в цій частині
відповідають вимогам чинного
законодавства, їх розрахунок
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим підлягають судом
задоволенню в повній мірі.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі.

При цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції. Вимогу щодо сплати штрафних
санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією. Відсотки
за неправомірне користування чужими
коштами справляються по день сплати
суми цих коштів кредитору, якщо законом
або договором не встановлено для
нарахування відсотків інший строк. За
грошовим зобов'язанням боржник не
повинен платити відсотки за час
прострочення кредитора. Нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Як було вище встановлено судом, за
порушення зобов'язань за договором
позивач нарахував відповідачу у
відповідності до п.8.2.1. договору пеню в
сумі 231,76 грн., при цьому судом
встановлено що наданий позивачем
розрахунок пені, здійснений належним
чином.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Миколаївської
філії державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Миколаївського
морського порту), у зв'язку з чим
стягненню з державної установи
"Лабораторний центр держсанепідслужби
України на водному транспорті" на
користь позивача підлягає сума боргу в
розмірі 2 446,78 грн., сума 3% річних в
розмірі 58,55 грн., сума пені в розмірі 231,76
грн., сума інфляції в розмірі 104,56 грн.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 1
827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Миколаївської філії
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Миколаївського
морського порту) - задовольнити
повністю.

2. Стягнути з державної установи
"Лабораторний центр держсанепідслужби
України на водному транспорті" (68001,
Одеська обл., м. Іллічівськ, вул.
Транспортна, буд. 37, код ЄДРЮОФОП 38363663)
на користь державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Миколаївської філії
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Миколаївського
морського порту) (54020, Миколаївська обл.,
м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, код
ЄДРЮОФОП 38728444) борг в розмірі 2 446 (дві
тисячі чотириста сорок шість) грн. 78
коп., 3% річних в розмірі 58 (п'ятдесят
вісім) грн. 55 коп., пеня в розмірі 231
(двісті тридцять одна) грн. 76 коп.,
інфляція в розмірі 104 (сто чотири) грн. 56
коп., судовий збір в розмірі 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено
10.06.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.