ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.06.14р. Справа № 904/2431/14За позовом
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", Київ

до Нікопольського комунального
підприємства "НІКОПОЛЬТЕПЛОЕНЕРГО", м.
Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 4 352 223,04 грн.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача: представник, Бережок С.І.,
довіреність № 14-96 від 18.04.2014 р.

від відповідача: представник, Шлаган
М.М., дов. №21 від 13.01.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до
господарського суду з позовом до
Нікопольського комунального
підприємства "НІКОПОЛЬТЕПЛОЕНЕРГО" про
стягнення 4 352 223,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором №13/2300-ТЕ-3 від
21.12.2012р. купівлі - продажу природного
газу в частині своєчасної та повної
сплати заборгованості.

Ухвалою господарського суду від 15.04.2014
року розгляд справи призначено на
13.05.2014р.

13.05.2014р. представник відповідача в
судове засідання не з'явився, про час та
місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином,
факсимільним зв'язком надіслав
клопотання про відкладення розгляду
справи, у зв'язку з перебуванням
представника на лікарняному.

Ухвалою господарського суду від
13.05.2014р., у зв'язку з необхідністю
витребування додаткових доказів,
розгляд справи відкладено на 05.06.2014р.

05.06.2014р. представник позивача в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги у повному обсязі, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача до судового
засідання подав відзив на позовну
заяву (а.с.61-62), яким не заперечив проти
позову, просив суд зменшити розмір пені
на 70%, посилаючись на тяжке фінансове
становище.

05.06.2014р. в порядку ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (продавець-позивач)
та Нікопольського комунального
підприємства "Нікопольтеплоенерго"
(покупець-відповідач) укладений
договір №13/2300-ТЕ-3 від 21.12.2012р. купівлі -
продажу природного газу, відповідно до
умов якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2013 році
природний газ, завезений на територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей газ на умовах цього договору.(а.с.9-14)

Відповідно до п.11.1. договору, договір
набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє в
частині реалізації газу до 31 грудня 2013
року, а в частині розрахунків - до їх
повного здійснення.

Згідно п.2.1. договору, продавець передає
покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня
2013 року газ обсягом до 3592,8 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.3. договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, в якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.5.1. договору, ціна
(граничний рівень ціни) на газ до
постачальних підприємств та послуги з
його транспортування установлюються
НКРЕ.

Згідно п.6.1. договору, оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Позивач на виконання умов договору
протягом січня 2013р. - квітня 2013р. та
жовтня - грудня 2013р. поставив
відповідачу природний газ обсягом 3620,56
тис. куб. м на загальну суму 4 740 037,16грн.,
що підтверджується актами приймання -
передачі природного газу, які
підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками підприємств позивача та
відповідача, копії яких містяться в
матеріалах справи. (а.с.15-21)

Як зазначає позивач, всупереч умов
договору, відповідач частково
розрахувався за поставлений природний
газ у розмірі 772305,44 грн., на момент
розгляду справи заборгованість
відповідача перед позивачем становить
3 967 731,72 грн., що не заперечується
відповідачем.

На підставі п. 7.2. договору, яким
передбачено, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі 252
871,14 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України, за
неналежне виконання відповідачем
грошових зобов'язань, позивач
нарахував відповідачу 3% річних у сумі 87
392,71грн. та інфляційні втрати в сумі
44227,47 грн.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши представників
сторін, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, з наступних підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання,
тому відповідно до положень ст.ст. 4,
173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків
сторін, що виникли на підставі
зазначеного договору і є
господарськими зобов'язаннями, мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк. (ст. 530 ЦК України
)

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Факт отримання відповідачем
природного газу, підтверджується
матеріалами справи, а саме актами
приймання - передачі природного газу,
які підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками підприємств позивача та
відповідача, копії яких містяться в
матеріалах справи. (а.с.15-21)

Доказів повної оплати поставленого
позивачем природного газу, матеріали
справи не містять.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати
за отриманий газ передбачено умовами
договору та нормами законодавства.

Відповідачем оплату поставленого
природного газу не здійснено, тобто
порушено умови договору, який
підписаний між сторонами.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що відповідач неналежним
чином виконав свої зобов'язання за
вищевказаним договором, спір між
сторонами виник з його вини, відповідач
проти наявності заборгованості та
прострочення зобов'язання за договором
не заперечує, тому позовні вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача основного боргу у розмірі
3967 731,72 грн. - доводяться матеріалами
справи, є обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат та 3% річних, суд зазначає
наступне:

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тому підставою відповідальності за
грошовим зобов'язанням є сам факт
порушення зобов'язання, який полягає в
неповерненні відповідних грошових
коштів у строк, і цей факт є вирішальним
для застосування такої
відповідальності.

Судом перевірено розрахунок 3% річних з
урахуванням п.1.9. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня
2013 року, яким встановлено, що день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені. (Якщо у договорі
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, (частина друга статті 252 ЦК
України), то останнім днем виконання
такого зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну, судом
встановлено, що наданий позивачем
розрахунок здійснено вірно.

Виходячи з того, що факт отримання
відповідачем природного газу від
позивача є доведеним матеріалами
справи, а оплата за поставлений
природний газ відповідачем проведена у
повному обсязі та у встановлений строк
не була, що доведено позивачем шляхом
надання належних доказів та не
заперечується відповідачем,
перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат та 3%
річних за неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань, вважає,
що позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми 3% річних у
розмірі 87392,71 грн. та інфляційних втрат
у розмірі 44227,47 грн. - підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача пені у розмірі
252 871 грн. 14 коп. судом встановлено
наступне:

Відповідно до положень ст.ст. 216-217, 230-231
ГК України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до статті 611 ЦК України
одним із наслідків порушення
зобов'язання є сплата неустойки.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

На підставі п. 7.2. договору, яким
передбачено, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
252871,14 грн.

Суд, перевіривши нарахування позивачем
пені за порушення відповідачем строків
оплати за спірним договором за період
з 14.02.13р. по 27.03.2014 р. на загальну суму 252
871 грн. 14 коп., вважає що вона підлягає
частковому задоволенню на суму 252 581,02
грн., оскільки позивачем не було
дотримано вимог ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України, якою
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, а саме
у розрахунку пені за зобов'язаннями
лютого 2013р. (нараховано пеню - 58040,35 грн.)
та квітня 2013р. (нараховано пеню - 664,24
грн.), таким чином, позивачем було
здійснено нарахування пені на 184 дні
прострочення зобов'язання, що призвело
до помилкового розрахунку, тоді як у
відповідності до перерахованого судом
розрахунку здійсненого за 183 дні
прострочення зобов'язання, у
відповідних місяцях підлягає
стягненню пеня: за лютий 2013р. 57 753 грн.
68 коп., за квітень 2013р.660,80 грн.

В ході судового розгляду справи
відповідачем заявлено клопотання про
зменшення розміру пені на 70%.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу
України передбачено, що суд має право
зменшити розмір санкцій, якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Санкції за прострочку виконання
грошових зобов`язань передбачені
статтями 217, 230, 231 Господарського
кодексу України. При цьому, частина 1
статті 229 Господарського кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 218
Господарського кодексу України та
статті 614 Цивільного кодексу України,
які закріплюють принцип вини як
підставу відповідальності боржника. За
невиконання грошового зобов`язання
боржник відповідає, хоч би його
виконання стало неможливим не тільки в
результаті його винних дій або
бездіяльності, а і внаслідок дії
непереборної сили або простого
випадку. Тобто, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошового
зобов`язання за будь-яких обставин.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України (пункт
3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

При розгляді питання щодо можливості
зменшення розміру пені господарським
судом встановлено, що:

- відповідач є юридичною особою
публічного права, яка створена органом
державної влади з метою забезпечення
безперервного постачання населенню,
комунально-побутовим та іншим
підприємствам, організаціям, установам
теплової енергії, без мети отримання
прибутку;

- відповідач не є фактичним споживачем
газу, оскільки згідно п.1.2. Договору газ
використовувався виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, населенням та іншими
споживачами;

- заборгованість виникла в зв'язку з
скрутним фінансовим станом
підприємства, в тому числі внаслідок
значної заборгованості бюджету перед
підприємством;

- прострочення зобов'язання виникло
внаслідок відсутності коштів та
неприбутковості підприємства;

- значна частина майна підприємства
знаходиться у податковій заставі, що
унеможливлює оформлення банківського
кредиту;

- накладений арешт на грошові кошти, які
містяться на рахунках та підлягають
примусовому стягненню;

- в матеріалах справи відсутні будь-які
об'єктивні дані, що свідчать те, що
внаслідок порушення відповідачем
своїх зобов'язань, кредитор зазнав
збитків.

Таким чином, судом встановлено, що
основною причиною порушення
зобов'язання відповідачем є велика
кредиторська заборгованість та
невідшкодування Державою різниці в
тарифах. Дана заборгованість
утворилась через несвоєчасні і не в
повному обсязі платежі бюджетних
організацій та інших суб'єктів
господарювання за спожиту теплову
енергію.

Те, що єдиним видом діяльності
відповідача є вироблення та постачання
теплової енергії і саме з коштів
отриманих за надані послуги відповідач
здійснює розрахунки з кредиторами,
велика заборгованість населення,
бюджетних установ, невідшкодування
різниці в тарифах, які не покривають
витрат відповідача на вироблення
теплової енергії свідчать про
об'єктивну неможливість виконання
відповідачем своїх зобов'язань в
повному обсязі і в установлений строк.

На підставі вищенаведеного, а також
враховуючи те, що відповідач проти
позову не заперечував, суму боргу
визнав у повному обсязі, є комунальним
підприємством та неприбутковою
організацією, теплову енергію
поставляє виключно бюджетним
організаціям та установам, за перший
квартал 2014р. отримав збиток від
виробничої діяльності 8363 тис. грн.,
загальний збиток складає 63077 тис. грн.,
значна частина майна підприємства
знаходиться у податковій заставі, що
унеможливлює оформлення банківського
кредиту, накладений арешт на всі
грошові кошти які містяться на
рахунках та підлягають примусовому
стягненню відповідно до наказів
господарського суду від 27.02.2012р.
№39/5005/168/2012, від 11.06.2012р. №8/5005/4111/2012 та
зведеного виконавчого провадження №
22-1 від 25.02.2003р., господарський суд
вважає за можливе на підставі пункту 3
частини 1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України,
частково задовольнити клопотання
відповідача та зменшити розмір пені на
30% та стягнути 70 % від належної до
стягнення, що буде становити суму 176
806 грн. 71 коп. - пені.

Зазначена правова позиція, також
викладена у постанові ВГСУ № 19/49-10
(9/188-09) від 26.10.10 та у постанові ВГСУ №
6/5005/6105/2012 від 03.04.13.

На підставі наведеного, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню
шляхом стягнення з відповідача на
користь позивача 3 967731 грн. 72 коп. -
основного боргу, 176 806 грн. 71 коп. -
пені, суму 44227 грн. 47коп.- інфляційних
втрат та 87392 грн. 71 коп. - 3% річних.

Згідно з ч.2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, без урахування
зменшення неустойки, так як зазначена
сума зменшена на підставі п.3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України. Таким чином, з відповідача
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 73080 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Нікопольського
комунального підприємства
"Нікопольтеплоенерго" (53213, м. Нікополь
Дніпропетровської області, проспект
Трубників, буд. 12А, ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 3 967 731 грн. 72 коп. -
основного боргу, 176 806 грн. 71 коп. -
пені, суму 44227 грн. 47 коп. - інфляційних
втрат, 87392 грн. 71 коп. - 3% річних та 73080
грн. 00 коп. - судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Л.П. Кармазіна Повне рішення
складено 10.06.2014р.