м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7252/14 04.06.14
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ»
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог не предмет спору, на стороні
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог не предмет спору, на стороні
відповідача - ОСОБА_3
про визнання недійсним рішення
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: ОСОБА_4
від відповідача: Пащенко М.О., Єфанова
від третьої особи 1: ОСОБА_2
від третьої особи 2: ОСОБА_3
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернулась до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ», в якому
просить суд визнати недійсними рішення
загальних зборів учасників Товариства
з обмеженою відповідальністю «АКІВ»
від 14.02.2014 р., оформлені протоколом № 14/02
від 14.02.204 р. Позовні вимоги
обґрунтовані виключенням ОСОБА_1 зі
складу учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ» та
звільнення з посади директора за
відсутності відповідних заяв позивача,
а також неповідомленням ОСОБА_1 про
скликання та проведення вищевказаних
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.04.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/7252/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 19.05.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.05.2014 р. розгляд справи
відкладено на 04.06.2014 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 р. залучено до участі у
розгляді даної справи третьою особою,
яка не заявляє самостійних вимог не
предмет спору, на стороні позивача -
ОСОБА_2 та третьою особою, яка не
заявляє самостійних вимог не предмет
спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3.
02.06.2014 р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
ОСОБА_1 надійшло клопотання про
витребування у Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» оригіналу
протоколу № 14/02 від 14.02.204 р. для огляду у
судовому засіданні.
Розглянувши вищевказане клопотання,
заслухавши пояснення учасників
провадження, присутніх у даному
судовому засіданні, суд відзначає, що
відповідно до ст. 38 Господарського
процесуального кодексу України
сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У клопотанні повинно бути
зазначено: який доказ витребовується;
обставини, що перешкоджають його
наданню; підстави, з яких випливає, що
цей доказ має підприємство чи
організація; обставини, які може
підтвердити цей доказ.
В той же час, суд відзначає, що у
матеріалах даної справи міститься
належним чином засвідчена копія
протоколу № 14/02 загальних зборів
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» від 14.02.204 р.,
зміст якого не заперечується жодною із
сторін, а відтак - суд приймає вказану
копію як належний доказ у даній справі
у розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України та не
вбачає потреби у витребуванні
оригіналу вказаного протоколу, у
зв'язку з чим відмовляє у задоволенні
У даному судовому засіданні
представник позивача повідомив суду,
що довіреність від імені ОСОБА_1 на ім'я
ОСОБА_2 скасована 05.02.2014 р. приватним
нотаріусом ОСОБА_7, якого також було
уповноважено повідомити про вчиненя
вказано дії приватного нотаріуса
Також представник позивача надав суду
копію ухвали Господарського суду міста
Києва від 30.04.2014 р. про порушення
провадження у справі № 910/7989/14 за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ» про
визнати недійсними рішення загальних
зборів учасників від 14.02.2014 р.,
оформлене протоколом № 14/02 в частині
виключення ОСОБА_1 зі складу учасників
товариства та продажу 100 % її частки у
статутному капіталі на користь ОСОБА_9
та прокоментував, що звернення до суду
із вищевказаним позовом свідчить про
несхвалення ОСОБА_1 дій ОСОБА_2.
ОСОБА_2, присутня у даному судовому
засіданні надала письмові пояснення по
справі, у яких відзначає, що про
скасування довіреності від 27.12.2012 р. від
імені ОСОБА_1 дізналась 20.03.2014 р. від
приватного нотаріуса ОСОБА_8
Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що у неї
відсутні будь-які відомості про
виконуючого обов'язки директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» ОСОБА_10 та
стверджує, що оформлення кадрових та/бо
управлінських документів на
вищевказану особу не здійснювала.
Представник позивача, присутній у
даному судовому засіданні, зазначив
про неможливість надання доказів
виконання обов'язків директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» ОСОБА_10 та, при
цьому, зазначив про відсутність
будь-яких клопотань.
Відповідач подав відзив на позовну
заяву, у якому проти позову заперечив,
мотивуючи свої заперечення тим, що
частка у статутному капіталі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» вибула із
власності ОСОБА_1 за договором від
14.02.2014 р., підписаного від імені
позивача ОСОБА_2 на підставі
довіреності від 27.12.2012 р., посвідченої
приватним нотаріусом ОСОБА_8
Також відповідач стверджує, що ОСОБА_1
отримані грошові кошти у сумі 400 000, 00
грн. від продажу частки у статутному
капіталі Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ».
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих учасниками
судового процесу, оригінали яких
оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 04.06.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, Господарський суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» створено
ОСОБА_1, як єдиним учасником, якому
належить частка у розмірі 100 % статного
капіталу, що становить 400 000, 00 грн., що
підтверджується протоколом загальних
зборів учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ» від
23.11.2012 р. № 1 та витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 10.02.2014 р.

Крім того, із вказаного протоколу від
23.11.2012 р. № 1 вбачається, що ОСОБА_1
призначено директором Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ».

14.02.2014 р. відбулись загальні збори
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ», якими
прийняті рішення про надання згоди на
вхід до складу учасників ОСОБА_9 та
вихід ОСОБА_1 шляхом продажу частки у
статутному капіталі Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ» у
розмірі 100 % на користь ОСОБА_9;
затверджено нову редакцію статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ»; звільнено
ОСОБА_1 з посади директора Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ» з
14.02.2014 р. та призначено на вказану
посаду ОСОБА_3.

Вищевказані рішення загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» оформлені
протоколом № 14/02, у якому зазначається,
що на зборах був присутній учасник,
якому належить 100 % статутного капіталу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» - ОСОБА_1 від
імені якої діяла ОСОБА_2 на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
від 27.12.2012 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазнає, що ним не подавались заяви про
вихід зі складу учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ» та
продаж 100 % статутного капіталу на
користь ОСОБА_9, а також вважає
необґрунтованим звільнення себе з
посади директора Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ» та
призначення на посаду директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» ОСОБА_9

При цьому, ОСОБА_1 зазначає про
скасування 05.02.2014 р. довіреності на ім'я
ОСОБА_2 від 27.12.2012 р., посвідченої
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу та
зареєстрованої в реєстрі за № 14074.

Нормативно обґрунтовуючи заявлені
вимоги позивач посилається, зокрема, на
норми ст. 10 Закону України «Про
господарські товариства» та ст. 116
Цивільного кодексу України, якими
гарантовано право учасника на участь в
управлінні товариством.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарським судам
підвідомчі, зокрема, справи, що
виникають з корпоративних відносин у
спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

За приписами ст. 167 Господарського
кодексу України корпоративні права - це
права особи, частка якої визначається у
статутному капіталі (майні)
господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї
особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Згідно зі ст. 11-1 Закону України «Про
господарські товариства»
законодавство про господарські
товариства ґрунтується на нормах,
установлених Конституцією України, і
складається із Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України, цього Закону, інших
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до цих законодавчих актів.

Згідно зі ст. 113 Цивільного кодексу
України господарським товариством є
юридична особа, статутний (складений)
капітал якої поділений на частки між
учасниками. Господарські товариства
можуть бути створені у формі повного
товариства, командитного товариства,
товариства з обмеженою або додатковою
відповідальністю, акціонерного
товариства.

У відповідності до ст. 114 Цивільного
кодексу України учасником
господарського товариства може бути
фізична або юридична особа.
Господарське товариство, крім повного
і командитного товариств, може бути
створене однією особою, яка стає його
єдиним учасником.

За приписами ст. 116 Цивільного кодексу
України учасники господарського
товариства мають право у порядку,
встановленому установчим документом
товариства та законом брати участь в
управлінні товариством у порядку,
визначеному в установчому документі,
крім випадків, встановлених законом;
брати участь у розподілі прибутку
товариства і одержувати його частину
(дивіденди); вийти у встановленому
порядку з товариства; здійснити
відчуження часток у статутному
(складеному) капіталі товариства,
цінних паперів, що засвідчують участь у
товаристві, у порядку, встановленому
законом; одержувати інформацію про
діяльність товариства у порядку,
встановленому установчим документом.
Учасники господарського товариства
можуть також мати інші права,
встановлені установчим документом
товариства та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного
кодексу України товариством з
обмеженою відповідальністю є
засноване одним або кількома особами
товариство, статутний капітал якого
поділений на частки, розмір яких
встановлюється статутом.

Згідно з ст. 145 Цивільного кодексу
України вищим органом товариства з
обмеженою відповідальністю є загальні
збори його учасників. У товаристві з
обмеженою відповідальністю
створюється виконавчий орган
(колегіальний або одноособовий), який
здійснює поточне керівництво його
діяльністю і є підзвітним загальним
зборам його учасників. Виконавчий
орган товариства може бути обраний
також і не зі складу учасників
товариства. До виключної компетенції
загальних зборів учасників товариства
з обмеженою відповідальністю належить,
зокрема, створення та відкликання
виконавчого органу товариства.

Частинами 1, 2, 3 статті 147 Цивільного
кодексу України встановлено, що
учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має право вийти з
товариства, повідомивши товариство про
свій вихід не пізніше ніж за три місяці
до виходу, якщо інший строк не
встановлений статутом. Учасник, який
виходить із товариства з обмеженою
відповідальністю, має право одержати
вартість частини майна, пропорційну
його частці у статутному капіталі
товариства. Спори, що виникають у
зв'язку з виходом учасника із
товариства з обмеженою
відповідальністю, у тому числі спори
щодо порядку визначення частки у
статутному капіталі, її розміру і
строків виплати, вирішуються судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 50 Закону
України «Про господарські товариства»
товариством з обмеженою
відповідальністю визнається
товариство, що має статутний
(складений) капітал, розділений на
частки, розмір яких визначається
установчими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону України «Про
господарські товариства» вищим
органом товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори
учасників. Вони складаються з
учасників товариства або призначених
ними представників.

Положеннями ст.ст. 41, 59 Закону України
«Про господарські товариства»
встановлено, що до компетенції
загальних зборів належить, зокрема,
виключення учасника з товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про господарські товариства»
загальні збори учасників вважаються
повноважними, якщо на них присутні
учасники (представники учасників), що
володіють у сукупності більш як 60
відсотками голосів.

Статтею 61 Закону України «Про
господарські товариства» встановлено,
що загальні збори учасників товариства
з обмеженою відповідальністю
скликаються не рідше двох разів на рік,
якщо інше не передбачено установчими
документами. Учасники товариства, що
володіють у сукупності більш як 20
відсотками голосів, мають право
вимагати скликання позачергових
загальних зборів учасників у будь-який
час і з будь-якого приводу, що
стосується діяльності товариства. Якщо
протягом 25 днів голова товариства не
виконав зазначеної вимоги, вони вправі
самі скликати загальні збори
учасників. Про проведення загальних
зборів товариства учасники
повідомляються передбаченим статутом
способом з зазначенням часу і місця
проведення зборів та порядку денного.
Повідомлення повинно бути зроблено не
менш як за 30 днів до скликання
загальних зборів. Будь-хто з учасників
товариства вправі вимагати розгляду
питання на загальних зборах учасників
за умови, що воно було ним поставлено не
пізніш як за 25 днів до початку зборів.
Не пізніш як за 7 днів до скликання
загальних зборів учасникам товариства
повинна бути надана можливість
ознайомитися з документами, внесеними
до порядку денного зборів. З питань, не
включених до порядку денного, рішення
можуть прийматися тільки за згодою
всіх учасників, присутніх на зборах.

Як вбачається з довіреності від 27.12.2012
р., посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, ОСОБА_1 уповноважила
ОСОБА_2 бути її повноважним
представником з правом вирішального
голосу та вести від її імені справи на
усіх зборах учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ».

Також судом встановлено, що 05.02.2014 р.
ОСОБА_1 звернулась до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою,
у якій просила повідомити приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
скасування довіреності, виданої на ім'я
ОСОБА_2, посвідченої 27.12.2012 р. за
реєстраційним номером 14074.

При цьому, у вказаній заяві
зазначається про зобов'язання ОСОБА_1
самостійно повідомити ОСОБА_2 про
скасування вищевказаної довіреності.

Слід відзначити, що позивачем надано
суду копію листа, адресованого
Товариству з обмеженою
відповідальністю «АКІВ», у якому
зазначається що 05.02.2014 р. ОСОБА_1
звернулась до ОСОБА_2 з пропозицією
прийняти повідомлення про скасування
довіреності від 27.12.2012 р., однак остання
відмовилась від прийняття такого
повідомлення, у зав'язку з чим ОСОБА_1
вважає за необхідне повідомити
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» про
скасування вищевказаної довіреності
та відсутність з 05.02.2014 р. у ОСОБА_2
повноважень на вчинення будь-яких дій
від імені позивача.

При цьому, у вищевказаному листі
зазначається, що його отримав
виконуючий обов'язки директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» ОСОБА_10 05.02.2014
р., що засвідчено підписом останнього
та печаткою Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ».

З приводу наведеного суд відзначає, що
за приписами ст. 237 Цивільного кодексу
України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 244 Цивільного кодексу
України довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами. Довіреність на
вчинення правочину представником може
бути надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Відповідно до ст. 247 Цивільного кодексу
України строк довіреності
встановлюється у довіреності.

У відповідності до положень ст. 248
Цивільного кодексу України
представництво за довіреністю
припиняється, зокрема, у разі
скасування довіреності особою, яка її
видала.

Статтею 249 Цивільного кодексу України
особа, яка видала довіреність, за
винятком безвідкличної довіреності,
може в будь-який час скасувати
довіреність або передоручення. Відмова
від цього права є нікчемною. Особа, яка
видала довіреність і згодом скасувала
її, повинна негайно повідомити про це
представника, а також відомих їй третіх
осіб, для представництва перед якими
була видана довіреність.

Міністерство юстицію України надало
роз'яснення від 22.01.2014 р. щодо
особливостей нотаріального
посвідчення довіреності відповідно до
яких довірителю необхідно звернутися
до нотаріуса із письмовою заявою про
скасування довіреності або
передоручення. При одержанні такої
заяви нотаріус робить відмітку про
скасування довіреності на примірнику
довіреності, що зберігається у справах
нотаріуса і відмітку в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій. Після
цього нотаріусом здійснюється
реєстрація скасування довіреності у
Єдиному реєстрі довіреностей.
Повідомлення особи, яка видала
довіреність, представника, а також
відомих їх третіх осіб, для
представництва перед якими була видана
довіреність, про скасування
довіреності, може бути оформлено
нотаріусом шляхом передавання
відповідної заяви.

Відповідно до пункту 1.2. глави 4 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
р. № 296/5 нотаріуси посвідчують
довіреності, складені від імені однієї
або кількох осіб, на ім'я однієї особи
або кількох осіб за усним зверненням
довірителя.

Згідно з п. 6.2. Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5
нотаріус, завідувач державного
нотаріального архіву при одержанні
заяви про скасування довіреності або
передоручення робить про це відмітку
на примірнику довіреності, що
зберігається у справах нотаріуса, у
державному нотаріальному архіві, і
відмітку в реєстрі для реєстрації
нотаріальних дій.

За змістом п. 6.4. Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5
повідомлення особи, яка видала
довіреність, представника, а також
відомих їй третіх осіб, для
представництва перед якими була видана
довіреність, про скасування
довіреності може бути оформлено
нотаріусом згідно з цим Порядком
шляхом передавання відповідної заяви.

Виходячи з аналізу наведених норм, суд
відзначає, що юридичне значення такого
повідомлення полягає в тому, що
довіреність, яка скасована, зберігає
чинність щодо представника, особи, яку
представляють, прав та обов'язків
третьої особи, з якою представник уклав
правочин до тих пір, допоки вони не
довідаються або не матимуть змоги
довідатися про скасування довіреності.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Наявними у справі доказами, які
відповідно до приписів ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України підтверджують обставини, які
мають значення для даної справи,
підтверджується, що ОСОБА_2 про
скасування довіреності від 27.12.2012 р.,
виданої ОСОБА_1, повідомлено 20.03.2014 р.
приватним нотаріусом Київського
міського округу ОСОБА_11, про що
свідчить довідка останнього № 108/01-16
від 20.03.2014 р.

При цьому, доводи ОСОБА_1 про відмову
ОСОБА_2 від отримання повідомлення про
скасування довіреності від 27.12.2012 р.
документально не підтверджується та
самою ОСОБА_2 заперечується.

Крім того, суд звертає увагу, що доказів
надсилання повідомлення про
скасування довіреності від 27.12.2012 р. за
місцем реєстрації ОСОБА_2 позивачем
суду не надано.

Стосовно тверджень позивача про
вручення повідомлення про скасування
довіреності від 27.12.2012 р. ОСОБА_10, суд
відзначає, що позивачем не надано суду
доказів виконання ОСОБА_12 обов'язків
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» ані станом на
05.02.2014 р., ані станом на час розгляду
спору у суді (рішення загальних зборів,
наказ про призначення тощо).

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене,
виходячи із наявних у справі доказів,
суд дійшов висновку, що про скасування
довіреності від 27.12.2012 р., виданої
ОСОБА_1, ОСОБА_2 дізналась 20.03.2014 р., а
відтак - в силу вищевикладених норм
законодавства України дії, вчинені
ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 до 20.03.2014 р., є
такими, що вчинені належним
представником за наявності повного
обсягу повноважень, визначених
вказаною довіреністю.

Що ж до доводів відповідача про
необхідність скасування довіреності у
нотаріуса, яким така довіреність була
посвідчена, суд відзначає, що ані
нормами чинного законодавства України,
ані Порядком вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затверджений
наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 р. № 296/5 зазначений обов'язок
не встановлений.

Тобто, звернення ОСОБА_1 до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою
щодо повідомлення приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
скасування довіреності, виданої на ім'я
ОСОБА_2, посвідченої 27.12.2012 р. за
реєстраційним номером 14074 відповідає
вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, приймаючи до уваги
вищенаведені обставини, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_2 приймала у
загальних зборах Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ», які
відбулись 14.02.2014 р., як належний
представник ОСОБА_1.

Розглядаючи даний спір по суті, судом
встановлено, що 14.02.2014 р. між ОСОБА_1, від
імені якої діяла ОСОБА_2 на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
від 27.12.2012 р. за реєстраційним номером
14074, та громадянином Італії ОСОБА_9
укладено договір, за умовами якого
позивач зобов'язалась відступити
ОСОБА_9 100 % статутного капіталу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» за ціною 400 000,
00 грн.

Крім того, у матеріалах даної справи
міститься розписка ОСОБА_1 від 0.02.2014 р.
про отримання від ОСОБА_2 грошових
коштів 400 000, 00 грн. за купівлю повного
корпоративного права Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ».

Вищевказані обставини належними та
допустимим доказами позивачем не
спресовані.

Відповідно до ст. 147 Цивільного кодексу
України та ст. 53 Закону України «Про
господарські товариства» учасник
товариства з обмеженою
відповідальністю має право продати чи
іншим чином відступити свою частку (її
частину) у статутному капіталі одному
або кільком учасникам цього
товариства. Відчуження учасником
товариства з обмеженою
відповідальністю своєї частки (її
частини) третім особам допускається,
якщо інше не встановлено статутом
товариства.

Між тим, до матеріалів даної справи
долучено копію постанови Прокуратури
Подільського району міста Києва про
закриття кримінального провадження
від 05.05.2014 р., яку суд оцінює за
загальними правилами Господарського
процесуального кодексу України у
сукупності з іншими доказами, у якій
зазначається, що в ході досудового
розслідування було допитано, зокрема,
ОСОБА_2, яка зазначила, що грошові кошти,
отримані ОСОБА_2 від ОСОБА_9, у якості
оплати 100 % статного капіталу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» передані
ОСОБА_1 у присутності свідків.

Приймаючи до уваги вищенаведені
обставини, суд дійшов висновку, що
наявними у справі документами
підтверджуються наміри ОСОБА_1 щодо
відчуження 100 % статутного капіталу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» та,
відповідно, вихід позивача із
товариства.

Стосовно доводів позивача про
неправомірність звільнення її з посади
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ», суд
відзначає, що за приписами ст. 89
Господарського кодексу України
управління діяльністю господарського
товариства здійснюють його органи та
посадові особи, склад і порядок обрання
(призначення) яких визначається
залежно від виду товариства, а у
визначених законом випадках - учасники
товариства.

Статтею 92 Цивільного кодексу України
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.
Порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом.

Відповідно до ст. 97 Цивільного кодексу
України управління товариством
здійснюють його органи. Органами
управління товариством є загальні
збори його учасників і виконавчий
орган, якщо інше не встановлено
законом.

У відповідності до ст. 98 Цивільного
кодексу України загальні збори
учасників товариства мають право
приймати рішення з усіх питань
діяльності товариства, у тому числі і з
тих, що передані загальними зборами до
компетенції виконавчого органу.
Рішення загальних зборів приймаються
простою більшістю від числа присутніх
учасників, якщо інше не встановлено
установчими документами або законом.

За приписами статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ» (в
редакції, чинній на момент прийняття
оспорюваних рішень) вищим органом
товариства є збори учасників
товариства, до компетенції яких
віднесено, зокрема, обрання та
відкликання директора товариства.

Тож, приймаючи до уваги вищевикладені
висновки суду щодо наявності у ОСОБА_2
повноважень діяти від імені ОСОБА_1 на
загальних зборах учасників Товариства
з обмеженою відповідальністю «АКІВ»
14.02.2014 р., що, в свою чергу, свідчить про
правомочність вищевказаних зборів, суд
вважає, що рішення про звільнення
ОСОБА_1 з посади директора Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКІВ»
прийнято відповідно до положень
чинного законодавства України та в
межах повноважень, визначених статутом
товариства.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами корпоративних спорів»
від 24.10.2008 р. № 13 підставами для
визнання недійсними рішень загальних
зборів акціонерів (учасників)
господарського товариства можуть бути:
порушення вимог закону та/або
установчих документів під час
скликання та проведення загальних
зборів товариства; позбавлення
акціонера (учасника) товариства
можливості взяти участь у загальних
зборах; порушення прав чи законних
інтересів акціонера (учасника)
товариства рішенням загальних зборів.

В той же час, пунктом 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» від 24.10.2008 р. № 13
визначено, що при розгляді справ судам
слід враховувати, що не всі порушення
законодавства, допущені під час
скликання та проведення загальних
зборів господарського товариства, є
підставою для визнання недійсними
прийнятих на них рішень. Безумовною
підставою для визнання недійсними
рішень загальних зборів у зв'язку з
прямою вказівкою закону є: прийняття
загальними зборами рішення за
відсутності кворуму для проведення
загальних зборів чи прийняття рішення;
прийняття загальними зборами рішень з
питань, не включених до порядку денного
загальних зборів товариства; прийняття
загальними зборами рішення про зміну
статутного капіталу товариства, якщо
не дотримано процедури надання
акціонерам (учасникам) відповідної
інформації. При вирішенні питання про
недійсність рішень загальних зборів у
зв'язку з іншими порушеннями,
допущеними під час скликання та
проведення загальних зборів,
господарський суд повинен оцінити,
наскільки ці порушення могли вплинути
на прийняття загальними зборами
відповідного рішення.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами корпоративних спорів»
від 24.10.2008 р. № 13 суди мають враховувати,
що для визнання недійсним рішення
загальних зборів товариства необхідно
встановити факт порушення цим рішенням
прав та законних інтересів учасника
(акціонера) товариства. Якщо за
результатами розгляду справи факт
такого порушення не встановлено,
господарський суд не має підстав для
задоволення позову.

Таким чином, оскільки судом
встановлено правомірність проведення
14.02.2014 р. загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» та наявність
повноважень у ОСОБА_2 діяти від імені
ОСОБА_1 на вказаних загальних зборах, а
також приймаючи до уваги, що позивачем
не доведено порушення його прав та
охоронюваних інтересів у зв'язку з
прийняттям загальними зборами
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКІВ» рішень від
14.02.2014 р., суд дійшов висновку про
відсутність обставин, з яким закон
пов'язує недійсність актів, прийнятих
загальними зборами юридичної особи.

Підсумовуючи вищенаведені обставини,
виходячи із заявлених позивачам вимог
та наведених ним обґрунтувань,
приймаючи до уваги встановлені судом
обставини, суд дійшов висновку про
необґрунтованість позову та відмовляє
у його задоволенні.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 10.06.2014
р.

Суддя
Пригунова А.Б.