КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р. Справа№ 910/1728/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Авдеєва П.В.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
11.06.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на рішення
господарського суду міста Києва від
25.03.2014 року (повне рішення складено та
підписано 07.04.2014 року)

у справі №910/1728/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Нігма-С»

до публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування»

про стягнення 3 965 025,19 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.03.2014 року у справі №910/1728/14
позов задоволено повністю. Стягнуто з
публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Нігма-С»
заборгованість за договором №УГВ
3875/11-11 від 18.07.2011 року у розмірі 3 723 532,14
грн., 241 493,05 грн. 3% річних, а також 73 080,00
грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 25.03.2014 року у справі №910/1728/14
та прийняти нове рішення суду, яким
відмовити в задоволенні позову
повністю. В своїх доводах заявник
посилався на те, що рішення суду першої
інстанції прийняте із неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, неправильним застосуванням
норм матеріального права, а висновки
суду є такими, що не відповідають
обставинам справи.

Ухвалою від 21.05.2014 року Київським
апеляційним господарським судом у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І.,
Федорчук Р.В. прийнято до провадження
вказану вище апеляційну скаргу та
призначено розгляд справи №910/1728/14 у
судовому засіданні за участю
повноважних представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
11.06.2014 року у зв'язку з перебуванням
судді Лобаня О.І. у відпустці, змінено
склад судової колегії на: головуючий
суддя Майданевич А.Г., судді Авдеєв П.В.,
Федорчук Р.В.

Представник позивача приймав участь в
судовому засіданні, в якому заперечив
проти доводів, що викладені в
апеляційній скарзі та просив
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 25.03.2014 року у
справі №910/1728/14 - без змін.

Представник відповідача приймав
участь в судовому засіданні та надав
свої пояснення щодо суті спору,
підтримав доводи, що викладені в
апеляційній скарзі та просив скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 25.03.2014 року у справі №910/1728/14
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
беручи до уваги межі перегляду справи в
апеляційній інстанції, розглянувши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

18.07.2011 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Нігма-С»
(постачальник) та дочірньою компанією
«Укргазвидобування» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування» (покупець) був
укладений договір про закупівлю
товарів за державні кошти (договір
поставки) №УГВ3875/11-11, відповідно до
умов якого позивач зобов'язався у 2011
році поставити відповідачу товари,
зазначені у специфікації, що додається
до договору, а відповідач зобов'язався
прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 5.3 договору визначено, що датою
поставки товару є дата акту
приймання-передачі товару, підписаного
уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п. 6.1.1 договору покупець
зобов'язався своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за поставлені
товари.

Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки
проводяться шляхом оплати покупцем
після пред'явлення постачальником
рахунка на оплату товару та
підписаного сторонами акту
приймання-передачі або видаткової
накладної, шляхом перерахування коштів
на рахунок постачальника, з
урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених
у Специфікації.

Згідно з п. 4.2 договору до рахунка
додаються: підписаний уповноваженими
представниками сторін акт
приймання-передачі товарів або
видаткова накладна.

Відповідно до п. 5.1 договору строк
поставки, умови та місце поставки
товару, перелік вантажовідправників і
вантажоотримувачів вказуються в
Специфікації до цього договору.

Пунктом 4 Специфікації №1 та
Специфікації №2 визначені умови та
строки оплати: оплата по факту поставки
протягом 30 (тридцяти) календарних днів
з дати постачання.

На виконання умов договору позивачем
було здійснено поставку товарів
відповідачеві за період з 26.07.2011 року до
31.12.2012 року на загальну суму 3 723 532,14 грн.,

Факт поставки товарів відповідачу
підтверджується наступними актами
прийому-передачі: №3/112 від 26.07.2011 року
на суму 444 121,80 грн.; №4/107 від 09.08.2011 року
на суму 441 767,10 грн.; №5/24 від 02.09.2011 року
на суму 291 644,40 грн.; №6/72 від 10.10.2011 року
на суму 470 058,18 грн.; №7/294 від 27.10.2011 року
на суму 207 284,69 грн.; №8/152 від 02.11.2011 року
на суму 245 607,90 грн.; №8а/153 від 02.11.2011 року
на суму 387 822,97 грн.; №9/154 від 10.11.2011 року
на суму 455 886,58 грн.; №10 від 03.12.2011 року на
суму 375 747,14 грн.; №1/78 від 31.12.2012 року на
суму 403 591,38 грн.

Проте, в порушення умов визначених у
вищевказаному договорі, відповідач в
належний строк не виконав свого
обов'язку з оплати вартості
поставлених товарів.

З метою досудового врегулювання спору
23.08.2013 року позивачем на адресу
відповідача була направлена претензія
вих. №22/08-13 від 22.08.2013 року з вимогою
сплатити заборгованість за
поставлений товар.

Відповідачем була надана відповідь
вих. №2/1-08-4241 від 24.09.2013 року на
вищевказану претензію, в якій
зазначено, що через дефіцит обігових
коштів, як результат несвоєчасного
проведення розрахунків НАК «Нафтогаз
України» перед ПАТ
«Укргазвидобування» за поставлений
природний газ, товариство немає
можливості погасити заборгованість
перед ТОВ «Нігма-С» у зв'язку із тим, що
кошти від реалізації продукції в
повному обсязі спрямовуються на
виплату заробітної плати працівникам
товариства та погашення податкових
зобов'язань.

Згідно з доводами позивача, у
відповідача існує заборгованість
перед позивачем за поставлений товар
за договором в розмірі 3 723 532,14 грн.

У лютому 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Нігма-С» звернулося
до господарського суду міста Києва з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» про
стягнення заборгованості по договору
№УГВ3875/11-11 від 18.07.2011 року у розмірі 3 965
025,19 грн., з яких: 3 723 532,14 грн. - основний
борг, 241 493,05 грн. - 3% річних.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що вимоги ТОВ «Нігма-С» про
стягнення заборгованості в сумі 3 723 532,14
грн. та 241 493,05 грн. 3% річних є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач зазначає, що позивачем, в
порушення вимог п. 4.1 договору рахунок
відповідачу не пред'являвся. Отже, на
думку відповідача, правові підстави
для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Згідно статті 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також, дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. На перше
місце серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків
законодавець ставить договори, як
складний юридичний факт побудований на
основі волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст.
193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону та договору.
Згідно з ст. 525 ЦК України та п. 7 ст. 193 ГК
України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Нормами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Під час розгляду справи достовірно
було встановлено факт поставки
відповідачу товару за період з 26.07.2011
року по 31.12.2012 року на загальну суму 3 723
532,14 грн., що підтверджується
вищевказаними актами прийому-передачі,
які підписані сторонами та скріплені
печатками.

На переконання колегії суддів
апеляційного господарського суду,
доводи скаржника, що в порушення вимог
п. 4.1 договору рахунок відповідачу
позивачем не пред'являвся, а отже у
останнього відсутні підстави для
стягнення заборгованості за договором
- є безпідставними, оскільки в
матеріалах справи наявні описи
вкладення у цінний лист від 23.08.2013 року
та від 26.09.2013 року, які свідчать про
надіслання двічі рахунку №СФ-0000002 від
12.08.2013 року на адресу ПАТ
«Укргазвидобування».

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що, оскільки заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором про закупівлю товарів за
державні кошти №УГВ3875/11-11 від 08.07.2011
року у сумі 3 723 532,14 грн. на час прийняття
рішення першою інстанцією не погашена,
розмір вказаної заборгованості
підтверджується матеріалами справи,
тому вимога позивача про стягнення з
відповідача заборгованості у сумі 3 723
532,14 грн. підлягає задоволенню.

На переконання судової колегії, суд
першої інстанції правомірно визнав
доведеним факт невиконання
відповідачем свого договірного
обов'язку, а тому дії відповідача є
порушенням договірних зобов'язань (ст.
610 Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач просить стягнути з відповідача
241 493,05 грн. - 3% річних за період
прострочення виконання договірного
зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Крім цього, Київський апеляційний
господарський суд, провівши
перерахунок 3 % річних, нарахованих
позивачем за прострочення виконання
грошового зобов'язання дійшов
висновку, що господарським судом міста
Києва правомірно задоволено позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 241 493,05 грн.
за час прострочення оплати отриманого
товару.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з нормами статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем - публічним акціонерним
товариством «Укргазвидобування» не
надано докази та належним чином не
доведено правомірність вимог
апеляційної скарги про скасування
рішення місцевого господарського суду
від 25.03.2014 року.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не бере їх до уваги,
оскільки прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, скаржником не було
надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
25.03.2014 року прийнято після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, та
відповідністю висновків, викладених в
рішенні суду обставинам справи, а також
у зв'язку із правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, і є таким що відповідає нормам
закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача
законних та обґрунтованих висновків
суду першої інстанції не спростовують,
рішення господарського суду міста
Києва від 25.03.2014 року слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на рішення
господарського суду міста Києва від
25.03.2014 року у справі №910/1728/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 25.03.2014 року у справі
№910/1728/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1728/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
П.В. Авдеєв

Р.В. Федорчук