РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
Справа № 918/91/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Саврій В.А. , суддя Мельник О.В.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 (дов. 28.10.11р.)

від третіх осіб: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
позивача на рішення господарського
суду Рівненської області від 09.04.14 р. у
справі № 918/91/14 (суддя Гудзенко Я.О.)

за позовом Українсько-польського
підприємства з іноземними
інвестиціями у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бернд
Бруггеманн Україна"

до ФОП ОСОБА_3

треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги на предмет спору на
стороні відповідача, КП "Рівненське
обласне бюро технічної інвентаризації"
Рівненської обласної ради;
Реєстраційна служба Сарненського
районного управління юстиції
Рівненської області

про визнання права власності та
витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Українсько-польське підприємство з
іноземними інвестиціями у формі ТОВ
"Бернд Бруггеманн України" (надалі -
позивач) звернулось в господарський
суд Рівненської області з позовною
заявою (т. 1, а.с. 2-10) до ОСОБА_3 (надалі
-відповідач) за участю третіх осіб
Комунального підприємства "Рівненське
обласне бюро технічної інвентаризації"
Рівненської обласної ради та
Реєстраційна служба Сарненського
районного управління юстиції
Рівненської області, в якій просить
визнати право власності позивача на
адмінбудівлю цеху мінеральної води
"Г-2", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
витребувати з володіння відповідача
адмінбудівлю цеху мінеральної води "Г-2"
за вказаною адресою.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 09.04.14 р. (т. 2, а.с.
68-77) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що згідно
договору від 14.09.01 р. на продаж
придбання нерухомості ТОВ "Ріф" купило
лише цех мінеральної води, без
адміністративної будівлі цеху
мінеральної води "Г-2". Відповідно до
статутного капіталу ТОВ "Берн
Бруггеманн Україна" ТОВ "Ріф" внесло цех
мінеральної води, без адміністративної
будівлі цеху мінеральної води "Г-2", а
також земельну ділянку площею 1,2254 га.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позивачем не доведено у
встановленому законом порядку з
поданням належних доказів того, що він
є власником адмінбудівлі цеху
мінеральної води літера "Г-2", та того, що
його протиправно позбавлено права
власності на приміщення адмінбудівлі
літера "Г-2".

Не погоджуючись із винесеним
рішенням суду першої інстанції,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою (т. 2, а.с.102-110) до Рівненського
апеляційного господарського суду, в
якій просить рішення господарського
суду Рівненської області від 09.04.14 року
у даній справі скасувати та прийняти
нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує
тим, що при складанні акта
приймання-передачі до договору
купівлі-продажу помилково внесена
менша площа об'єкта купівлі-продажу, що
було лише помилкою, оскільки
відповідно до вчиненого нотаріусом
виконавчого напису, стягнення було
звернено на адмінбудівлю і цех
мінеральної води, про що вказано у
виконавчому написі.

Скаржник стверджує, що в порушення
чинного законодавства, позивач
протиправно був позбавлений права
власності на частину приміщень цеху
мінеральної води, а саме: на приміщення
адмінбудівлі цеху мінеральної води
"Г-2".

Скаржник звертає увагу на те, що під час
оформлення права власності позивача
йому було видано КП "Рівненське обласне
бюро технічної інвентаризації"
технічний паспорт від 13.09.07 р. на цех
мінеральної води по АДРЕСА_1, в
експлікації якого зазначені
приміщення першого поверху будівлі
літера "Г-1" площею 2712,9 кв.м. і другого
поверху будівлі літера "Г-2" площею 275
кв.м., а всього загальна площа цеху
мінеральної води складає 2987,9 кв.м., при
чому в характеристиці будівлі
зазначено наступне: літера "Г-1" - цех
мінеральної води площею 2595,3 кв.м. і
літера "Г-2" -332 кв.м.

На думку позивача, цех мінеральної
води, приміщення адмінбудівлі "Г-2"
входило до складу цеху мінеральної
води, як цілісного майнового комплексу,
оскільки у разі якби дане приміщення не
входило до складу цеху, при реєстрації
права власності на адмінбудівлю "Г-2" за
іншою особою не було би потреби
погашати технічний паспорт позивача і
вказувати на погашеному технічному
паспорті про те, що адмінбудівля "Г-2"
згідно рішення третейського суду
належить приватній особі.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу, а також його повноважний
представник в судовому засіданні,
проти апеляційної скарги заперечив,
оскільки вважає, що посилання
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі, є безпідставними та
необґрунтованими, просить залишити
рішення господарського суду першої
інстанції без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення.

Відповідач звертає увагу на те, що
рішенням Сарненського районного суду
від 07.09.11 р. у справі № 2-279/2011 відмовлено
у визнанні недійсним договору про
передачу адмінбудівлі мінеральної
води за заборгованість по заробітній
платі ОСОБА_4, договору купівлі-продажу
від 03.10.08 р.

Відповідач констатує те, що ТОВ "Кода"
(продавець) на момент укладання
договору купівлі-продажу від 14.09.01 р., не
був власником спірного майна та не мав
правових підстав розпоряджатися ним.

Представники позивача та третіх осіб в
судове засідання від 17.06.14 р. не
реалізували процесуальне право на
участь у судовому засіданні суду
апеляційної інстанції, хоча про час та
місце його проведення були повідомлені
належним чином, про що свідчать
повідомлення про вручення поштових
відправлень.

Водночас на адресу Рівненського
апеляційного господарського суду від
представника позивача надійшла
телеграма, в якій позивач просив
відкласти розгляд справи на іншу дату.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Відтак, з урахуванням п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 суд
відхиляє письмове клопотання позивача
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з із зайнятістю представника
позивача в іншому судовому засіданні.

За наведеного, оскільки ухвалою від
03.06.2014 року явка уповноважених
представників сторін в судове
засідання 17.06.2014 р. обов'язковою не
визнавалася, то суд здійснює розгляд
справи № 918/91/14 за наявними в ній
документами відповідно до ст.75 ГПК
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача (в судовому засіданні від
03.06.14р.), відповідача, розглянувши
матеріали та обставини справи,
апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи 18
січня 1997 року акціонерно - комерційний
банк соціального розвитку "Укрсоцбанк"
(заставодержатель) та колективне
підприємство "Сарненський завод
продтоварів" (заставодавець) уклали
договір застави № 02 в забезпечення
зобов`язань заставодержателем по
поверненню суми кредиту в розмірі
триста вісімдесят тисяч гривень,
відсотків по ньому, а також
відшкодування можливих збитків, згідно
договорів, укладених у 1997 році.

Заставодавець здійснював заставу
виробничих приміщень заводу на
загальну суму 638 063 грн. 00 коп. (т. 1,
а.с. 20-23).

Згідно додатку № 1 до договору застави
у заставу передавалась адмінбудівля і
цех мінеральної води Г-2, АДРЕСА_1 (а.с. 24
т. 1).

14 вересня 2001 року за згодою
заставодержателя - АКБ СР Укрсоцбанк
ТОВ фірма "Кода" (продавець) в особі
голови ліквідаційної комісії та ТОВ
"РІФ" уклали договір на продаж
придбання нерухомості (т.2, а.с.23-24 т.2)

Відповідно до умов вказаного договору,
продавець продав, а покупець купив
заставне майно - цех мінеральної води,
який знаходиться в АДРЕСА_1, що належить
колективному підприємству "Завод
продовольчих товарів" і був
заставлений на користь ТОВ фірми "Кода"
згідно договору застави від 18.01.97 р. і в
зв'язку із банкрутством ТОВ фірми "Кода"
був залучений до загальної
ліквідаційної маси.

Вартість майна 20 853 грн. 60 коп. (п. 2).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, а саме: акт прийому-передачі до
договору від 14.09.01 року (т. 2, а.с. 25),
колегія суду констатує, що ТОВ "Кода"
передало, а ТОВ "РІФ" прийняло цех
мінеральної води, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 2595,3
м.кв. Вартість цеху згідно договору
складає 20853,60 грн., в тому числі ПДВ-3475,6
грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 15
квітня 2002 року ТОВ "РІФ" отримало
реєстраційне посвідчення про те, що цех
мінеральної води, який розташований в
АДРЕСА_1, зареєстровано за ТОВ "РІФ" на
підставі рішення господарського суду
Рівненської області від 12 лютого 2002
року (т. 1, а.с. 28).

На підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 17 серпня 2005 року
ТОВ "РІФ" купило земельну ділянку
площею 1,2254 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

29 березня 2005 року КП "Рівненське
обласне бюро технічної інвентаризації"
видало ТОВ "РІФ" технічний паспорт на
виробничий будинок цех мінеральної
води. В характеристиці будівлі
зазначено наступне: літера Г-1 - цех
мінеральної води, 1989 року побудови,
площею 2595,3 кв.м. і літера Г-2 -
адміністративна будівля цеху
мінеральної води, площею 332 кв.м. (т. 1,
а.с. 35).

16 травня 2007 року Сарненською міською
радою ТОВ "РІФ" видано державний акт на
право власності на земельну ділянку.
Цільове призначення земельної ділянки
- для будівництва, обслуговування та
реконструкції цеху мінеральної води
під цех по виготовленню виробів з
дерева.

Як вбачається з протоколу № 10
загальних зборів учасників товариства
з обмеженою відповідальністю "Бернд
Бруггеманн Україна" від 23 серпня 2007
року, учасники ухвалили замінити
частково грошовий внесок ТОВ "РІФ"
майновим внеском у статутний фонд
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бернд Бруггеманн
Україна" в зв`язку з виробничою
необхідністю товариства (т. 1, а.с.39).

Згідно акту оцінки вартості та
приймання-передачі майна, що вноситься
до статутного капіталу товариства з
обмеженою відповідальністю "Бернд
Бруггеманн Україна" від 23 серпня 2007
року, товариство з обмеженою
відповідальністю "РІФ" за згодою іншого
учасника товариства - ОСОБА_5, оцінило
свій майновий вклад до статутного
капіталу товариства таким чином: цех
мінеральної води з земельною ділянкою
площею 1,2254 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 - 83 438,09 грн.;
трансформаторна підстанція ЗТП -79 -
13791,28 грн.; кран козловий К-09 - 822, 59 грн.;
станок многопилний ЦМ-120 - 1420,90 грн.;
станок Ц2КМ - 1478,50 грн. На загальну суму -
90 951 грн. 36 коп. в т.ч. ПДВ.

Вказане майно товариство з обмеженою
відповідальністю "РІФ" передало
директору ТОВ "Бернд Бруггеманн
Україна" Малашинському В`ячеславу
Віталійовичу для подальшої передачі на
баланс товариства (т. 1, а.с. 41).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 25
жовтня 2007 року, виданого виконавчим
комітетом Сарненської міської ради, за
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бернд Бруггеманн
Україна" зареєстровано право власності
на будівлю цеху мінеральної води.

Крім того, позивач отримав державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 1,2254 га від 27 березня 2008
року.

Позивачу було видано КП "Рівненське
обласне бюро технічної інвентаризації"
технічний паспорт від 13 вересня 2007 року
на цех мінеральної води по АДРЕСА_1, в
характеристиці будівлі зазначено
наступне: літера Г-1 - цех мінеральної
води площею 2595,3 кв.м. і літера Г-2 - 332
кв.м.

Водночас, 21 липня 2003 року КП
"Сарненський завод продтоварів" та
ОСОБА_6 (ОСОБА_4 після одруження) уклали
договір про передачу адмінбудівлі цеху
мінеральної води Г-2 за заборгованість
по заробітній платі відповідно до умов
якого КП "Сарненський завод
продтоварів" передав ОСОБА_6 (ОСОБА_4) за
заборгованість по заробітній платі
адмінбудівлю цеху мінеральної води Г-2
площею 332 кв.м., балансовою вартістю 5942
грн. (т. 1, а.с. 141).

Колегія суддів констатує те, що
Рішенням Сарненського районного суду
від 07.09.11 р. у справі № 2-279/2011 відмовлено
у задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним договору про
передачу адмінбудівлі цеху
мінеральної води за заборгованість по
заробітній платі. Рішення набрало
законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору від 21 липня 2003
року КП "Сарненський завод продтоварів"
та ОСОБА_6 (ОСОБА_4) підписали акт
прийому-передачі адмінбудівлі цеху
мінеральної води Г-2 площею 332 кв.м (т. 1,
а.с. 142).

Рішенням реєстратора ОСОБА_7
відмовлено ОСОБА_4 в реєстрації права
власності на адмінбудівлю цеху
мінеральної води в АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 59).

Рішенням Постійно діючого
третейського суду при асоціації
"Діловий Захід" від 21 квітня 2008 року у
справі № 22а/08 задоволено зустрічний
позов ОСОБА_4 та визнано за нею право
власності на адмінбудівлю цеху
мінеральної води, літера Г-2, загальною
площею 542,4 м.кв, що знаходяться за
адресою Рівненська область,
Сарненський район, АДРЕСА_1 (а.с.60-61 т.1).

Зазначене рішення було зареєстроване в
КП "Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації" 27 травня 2008 року в
книзі № 2 за реєстровим № 5-1069.

У зв'язку із вказаним технічний паспорт
від 13 вересня 2007 року, виданий
товариству "Бернд Бруггеманн Україна"
на цех мінеральної води, працівниками
КП "Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації" 27 листопада 2008 року
погашений, про що свідчать відповідні
штампи в ньому (т. 1, а.с.63-66).

Також у технічному паспорті
працівниками КП "Рівненське обласне
бюро технічної інвентаризації"
зроблено примітку: згідно акта
прийому-передачі до договору
продажу-придбання нерухомості від 14
вересня 2001 року ТОВ "РІФ" прийняв
будівлю цеху мінеральної води площею
2595,3 кв.м. (площа 2595,3 кв.м. є площею
забудови цеху мінеральної води);
адмінбудівля Г-2 згідно рішення
третейського суду належить приватній
особі".

Крім того, 3 жовтня 2008 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу
адмінбудівлі цеху мінеральної води,
посвідчений приватним нотаріусом
Сарненського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 (а.с. 145 т. 1).

Право власності ОСОБА_3 на адмінбудівлю
цеху мінеральної води літера "Г-2"
зареєстровано в КП "Рівненське обласне
бюро технічної інвентаризації", що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 16 жовтня 2008 року за № 20600160,
реєстраційний № 23417098 (т. 1, а.с.151).

Рішенням Сарненської міської ради № 725
від 14 листопада 2008 року за зверненням
ФОП ОСОБА_3 адмінбудівлі цеху
мінеральної води, що знаходиться у
АДРЕСА_1, присвоєно поштову адресу:
АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 53).

Крім того, Рішенням Сарненського
районного суду від 07.09.11 р. у справі №
2-279/2011, ТОВ "Бернд Бруггеманн України"
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_3, КП
"Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації" про визнання
недійсними договору про передачу
адмінбудівлі цеху мінеральної води за
заборгованість по заробітній платі,
договору купівлі - продажу об'єкту
нерухомості майна, визнанню
незаконними дії КП РОБТІ щодо
проведення технічної інвентаризації і
зобов'язання привести технічну
документації і технічний паспорт в
попередній стан. Дане рішення є чинним.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся в господарський суд
Рівненської області з позовом про
визнання права власності позивача на
адмінбудівлю цеху мінеральної води
"Г-2", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
витребувати з володіння відповідача
адмінбудівлю цеху мінеральної води "Г-2"
за вказаною адресою.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
вправі вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Позовні вимоги обґрунтовано нормами
ст. 387 Цивільного кодексу України,
згідно з якою власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Витребування власником свого майна з
чужого незаконного володіння
здійснюється шляхом подання до суду
віндикаційного позову. Позивачем у
віндикаційному позові може бути
власник майна, відповідачем - особа, яка
незаконно володіє майном, тобто
заволоділа ним без достатньої правової
підстави.

Володільцем чужого майна є особа, яка
фактично тримає його у себе (ч. 1 ст. 397 ЦК
України).

Незаконність володіння майном
відповідачем повинна бути доведена
позивачем в суді, оскільки
законодавство презюмує добросовісне
(правомірне) володіння чужим майном,
якщо інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду (ч. 3 ст. 397 ЦК
України).

Зазначені позивачем у позовній заяві
підстави повинні підтверджувати право
власності позивача на витребуване
майно, факт вибуття його з володіння,
наявність спірного майна у незаконному
володінні відповідача на час звернення
з позовом до суду.

Таким чином, до предмету доказування у
даній справі входить встановлення
фактів, що підтверджують право
власності позивача на витребуване
майно, вибуття його з володіння
позивача, перебування його у
відповідача на час звернення з позовом
і прийняття рішення у справі.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
враховує наступне, 18.01.97 р. в якості
забезпечення зобов'язань по поверненню
кредитних коштів між АКБ соціального
розвитку "Укрсоцбанк" та КП
"Сарненський завод продовольчих
товарів" було укладено договір застави,
згідно умов якого в перелік майна, що
було передано в заставу, включено цех
мінеральної води в АДРЕСА_1.

06.09.98 р. у зв'язку з невиконанням ТОВ
"Кода" зобов'язань за кредитним
договором приватним нотаріусом
вчинено виконавчий напис про стягнення
заставленого майна, зокрема цех
мінеральної води, на підставі якого
порушено виконавче провадження.

Постановою арбітражного суду
Рівненської області від 15.02.00 р. №
8/188-Б/99 ТОВ "Кода" визнано банкрутом та
створено ліквідаційну комісію.

14.09.01 р. між ТОВ "Кода" в особі голови
ліквідаційної комісії та ТОВ "Ріф", за
згодою заставодержателя АКБ
соціального розвитку "Укрсоцбанк",
укладено договір купівлі-продажу цеху
мінеральної води, розташованого в
АДРЕСА_1.

Крім того, сторонами даного договору
підписано акт приймання-передачі від
14.09.01р., відповідно до якого ТОВ "РІФ"
передано цех мінеральної води площею
2595,3 кв.м.

Водночас, апеляційний суд не бере до
уваги доводи позивача, викладені в
апеляційній скарзі, що по акту
прийому-передачі від 14.09.01 р. ТОВ "Кода"
передало, а ТОВ "Ріф" прийняло об`єкт
площею 2931,9 кв.м., зокрема будівлі під
літерою "Г-1" та "Г-2", виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
площа цеху мінеральної води становить
2595,3 кв.м, а площа адмінбудівлі цеху
мінеральної води - 332 кв.м.

Згідно акту прийому-передачі від 14.09.01
р. вбачається, що ТОВ "Кода" передало, а
ТОВ "Ріф" прийняло цех мінеральної води,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 2595,3 кв.м..

Враховуючи вказане, колегія суддів
приходить до висновку, що ТОВ "РІФ"
прийняло у власність цех мінеральної
води загальною площею 2595,3 кв.м, що
дорівнює площі цеху мінеральної води
вказаної в документах, наявних в
матеріалах справи. При цьому, в
матеріалах справи відсутні будь-яки
докази на підтвердження того, що
позивач намагався виправити допущену
помилку.

Крім того, апеляційний суд не приймає в
якості доказу у підтвердження того, що
адмінбудівля була продана ТОВ "Ріф" -
оціночний акт та технічний паспорт,
який згодом було погашено, оскільки
вказані докази не є
правовстановлюючими документами і не
можуть свідчити про придбання ТОВ "РІФ"
адмінбудівлі у складі цеху.

Вказаний договір купівлі-продажу був
правовстановлюючим документом, на
підставі якого господарським судом
Рівненської області від 12.02.02 р. за ТОВ
"Ріф" визнано право власності на
будівлю цеху мінеральної води.

Водночас, колегія суддів не бере до
уваги доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, що рішенням
господарського суду Рівненської
області від 12.02.02 р. по справі № 14/28
визнано право власності на цех
мінеральної води, до якого входить
будівля під літерою "Г-2", який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки.

З рішення від 12.02.02 р. по справі № 14/28 не
вбачається площа, об'єми та інші
ідентифікаційні ознаки будівлі. Крім
того, ухвалою по справі № 14/28 від 04.03.09 р.
роз'яснено, що право власності за ТОВ
"Ріф" визнано лише на цех мінеральної
води, який розташований в АДРЕСА_1, а
інші приміщення за вказаною адресою не
були предметом розгляду спору у справі
№ 14/28 і рішенням суду від 12.02.02 р. по
даній справі право власності не
визнавалось.

Водночас, колегія суду констатує той
факт, що постановою ВГС України від
02.12.10 р. скасовано рішення
господарського суду Рівненської
області від 12.02.02 р. по справі № 14/28.

Враховуючи, що ВГС України скасовано
правовстановлюючий документ (Рішення
господарського суду Рівненської
області від 12.02.02 р.), на підставі якого
було здійснено реєстрацію право
власності на адмінбудівлю та цех
мінеральної води за ТОВ "Ріф", а тому
обставини встановлені в рішенні
господарського суду Рівненської
області від 12.02.02р. не мають
преюдиціальне значення для вирішення
спору по даній справі.

Крім того, скасовуючи рішення
господарського суду Рівненської
області від 12 лютого 2002 року у справі №
14/28 Вищий господарський суд у постанові
від 2 грудня 2010 року зазначив, що суд не
взяв до уваги ту обставину, що ТОВ "Кода"
продавець за договором, не був
власником спірного майна, а також не
встановив, на якій правовій підставі
воно ним розпорядилось шляхом
укладення даного договору
купівлі-продажу (т. 1, а.с. 156-157).

Також у матеріалах справи міститься
лист директора КП "Рівненське обласне
бюро технічної інвентаризації" № 1036
від 13 липня 2003 року, у якому зазначено,
що за КП "Сарненський завод
продовольчих товарів", який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, станом
на 19 лютого 1996 року і по даний час
рахуються приміщення, зокрема, Г-2
адмінбудівля цеху мінеральної води
загальною площею 332,0 м.кв. (а.с. 140 т. 1).
Таким чином, станом на 2003 рік за КП
"Сарненський завод продовольчих
товарів" рахувалась і адмінбудівля,
тому вона не могла бути передана ТОВ
"РІФ" в 2001 році.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи
позивача, викладені в апеляційній
скарзі, що цех мінеральної води та
адмінбудівля цеху позиціонувалися як
цілісний майновий комплекс, оскільки
позивачем не надано будь-яких доказів
на підтвердження даного твердження.

А відтак, позивачем належними та
допустимими доказами не доведено право
власності на спірний об'єкт.

Водночас, судом взято до уваги, що
ухвалою Рівненського міського суду
Рівненської області від 07.11.2013 року, яка
залишена без змін ухвалою Апеляційного
суду Рівненської області від 03.12.2013
року, рішення Постійно діючого
третейського суду при асоціації
"Діловий захід" від 21.04.2008 року у справі
№ 22а/08 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про
визнання права власності - скасовано.
Однак, суд враховує, що договір
купівлі-продажу адмінбудівлі
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від
03.10.2008 року у судовому порядку не
визнано недійсним (т. 1, а.с. 145).

Апеляційним судом судом встановлено,
що рішенням Сарненського районного
суду від 7 вересня 2011 року у справі №
2-279/2011, яке набрало законної сили,
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Бернд Бруггеманн
Україна" відмовлено у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_9, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, КП "Рівненське обласне бюро
технічної інвентаризації", треті особи
на стороні позивача - Товариство з
обмеженою відповідальністю "РІФ", АКБ
соціального розвитку "Укрсоцбанк" про
визнання недійсними договору про
передачу адмінбудівлі цеху
мінеральної води за заборгованість по
заробітній платі, договору
купівлі-продажу об`єкту нерухомого
майна, визнання незаконними дій КП
РОБТІ щодо проведення технічної
інвентаризації і зобов`язання привести
технічну документацію і технічний
паспорт в попередній стан.

У вказаному рішенні суд дійшов
висновку про те, що дії КП "Рівненське
ОБТІ" в частині погашення технічного
паспорту від 13 вересня 2007 року,
виданого Товариству з обмеженою
відповідальністю "Бернд Бруггеманн
Україна" та виготовлення нових
технічних паспортів Товариству з
обмеженою відповідальністю "Бернд
Бруггеманн Україна" та на ім`я ОСОБА_4
було здійснено на підставі
вищевказаних договорів, а у позивача не
має підстав для вимог у даному позові,
оскільки права Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бернд Бруггеманн
Україна" діями відповідачів не
порушені.

Крім того, в рішенні зазначено про те,
що різниця у площах вказаного об'єкта
нерухомості (332 кв.м. по договору
передачі та 542,4 кв.м. по технічному
паспорту від 19.03.2008 року) пояснюється
тим, що під час передачі вказувалась
площа, яка обліковувалась - корисна, а
під час виготовлення технічного
паспорту у площу будівлі була включена
вся площа, в тому числі східцеві
площадки, коридор, тощо. Також з
технічного паспорта вбачається, що
вказана адміністративна будівля цеху
мінеральної води є окремою
двоповерховою спорудою.

Також, суд враховує, що рішенням
господарського суду Рівненської
області від 25 квітня 2013 року, залишеним
без змін Рівненським апеляційним
господарським судом та Вищим
господарським судом України,
зобов`язано Українсько-польське
підприємство з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю "Бернд
Бруггеманн Україна" усунути перешкоди
у користуванні Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 приміщенням
адмінбудівлі цеху мінеральної води
"Г-2", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
та у десятиденний термін з дня набрання
рішенням законної сили звільнити
приміщення адмінбудівлі цеху
мінеральної води "Г-2", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та не чинити перешкод
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 у
вільному проході та проїзді до
зазначеного приміщення.

Враховуючи чинність договору
купівлі-продажу від 03.10.08 р., що
підтверджено судовими рішеннями у
справі, колегія суддів прийшла до
висновку про правомірність володіння
відповідачем спірним об'єктом, а відтак
набуття останнім права власності на
об'єкт на законних підставах.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1
ст. 321 Цивільного кодексу України право
власності є непорушним; ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 Цивільного кодексу України
встановлено, що власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

За змістом ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Враховуючи норми чинного
законодавства України, колегія суддів
констатує, що можливість звернення до
суду за захистом своїх прав або
охоронюваних законом інтересів
пов'язується, як процесуальним так і
матеріальним законом, з порушенням,
оспорюванням, а також невизнанням цих
прав іншими особами, виникненням у них
сумнівів у належності, зокрема майна
позивачеві, чим створюється
неможливість реалізації товариством
свого права власності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції,
що позивачем не доведено належними та
допустимими доказами факти, що
підтверджують право власності
позивача на витребуване майно,
незаконне вибуття майна з володіння
позивача, а тому відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів звертає увагу позивача
на те, що наявність у відповідача
правовстановлюючих та
правопосвідчуючих документів на
спірний об'єкт виключає можливість
задоволення віндикаційного позову,
оскільки залишає недоведеним факт
незаконності володіння.

Водночас, колегія суддів погоджується
з висновком господарського суду першої
інстанції про відсутність підстав для
застосування позовної давності.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для задоволення позовних
вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача згідно ст.49
ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
Українсько-польського підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бернд Бруггеманн
Україна" на рішення господарського
суду Рівненської області від 09.04.14 р. у
справі № 918/91/14 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Рівненської області від 09.04.14 р. у
справі № 918/91/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №918/91/14 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Саврій В.А.

Суддя
Мельник О.В.