м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6937/14 11.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Економ-Енерго»
до Державної пенітенціарної
про зобов'язання вчинити дії
Суддя Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача: Пискун Л.М. за
договором про надання правової
допомоги б/н від 23.05.2013 р.;
від відповідача: Верба О.С. за
довіреністю № ј-812-с/с/2-14 від 08.02.2014 р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Економ-Енерго» (далі
- позивач) звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до Державної
пенітенціарної служби України (далі -
відповідач), відповідно до якого
просить суд:
- продовжити термін дії договору №
7 від 03.03.2010 р., укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Економ-Енерго» та
Державним департаментом України з
питань виконання покарань,
правонаступником якого є Державна
пенітенціарна служба України, до 31.12.2014
- зобов'язати Державну
пенітенціарну службу України
підписати, скріпити печаткою та видати
рознарядки по Договору № 7 від 03.03.2010 р.,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Економ-Енерго» та
Державним департаментом України з
питань виконання покарань, на поставку
риби замороженої у кількості 4500 тони на
загальну суму 63 900 000, 00 грн. Товариству з
обмеженою відповідальністю
- зобов'язати Державну
пенітенціарну службу України прийняти
згідно Договору № 7 від 03.03.2010 р.,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Економ-Енерго» та
Державним департаментом України з
питань виконання покарань, товар - рибу
заморожену у кількості 4 500 тони на
загальну суму 63 900 000, 00 грн. у Товариства
з обмеженою відповідальністю
- зобов'язати Державну
пенітенціарну службу України оплатити
згідно Договору № 7 від 03.03.2010 р.,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Економ-Енерго» та
Державним департаментом України з
питань виконання покарань, товар - рибу
заморожену у кількості 4 500 тони на
загальну суму 63 900 000, 00 грн. Товариству з
обмеженою відповідальністю
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що між ним та
відповідачем 03.03.2010 р. було укладено
Договір № 7, відповідно до якого він
зобов'язався продати і відвантажити
продовольство - рибу заморожену у
кількості 4 500 тонн у строк до 15.12.2010
р. на загальну суму 63 900 000, 00 грн. згідно
з рознарядками відповідача відповідно
до його потреби, а відповідач
зобов'язався забезпечити приймання та
оплату товару за цінами згідно умов
Договору. Як стверджує позивач,
відповідач не направляв на адресу
позивача відповідних рознарядок, проте
звернувся до позивача з претензією, в
якій вказував на те, що розірве спірний
Договір, посилаючись на рознарядку, яку
позивач не отримував. При цьому, листом
№ 7/1-2884/Пд від 03.06.2010 р. відповідач
повідомив позивача про розірвання
спірного Договору в односторонньому
порядку. Вважаючи такі дії відповідача
протиправними, позивач вирішив
звернутись з даним позовом до суду з
метою захисту своїх прав та законних
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.04.2014 р. було порушено
провадження у справі № 910/6937/14 та
призначено її до розгляду на 27.05.2014 р.
При цьому, в порядку підготовки справи
до розгляду на підставі ст. 65 ГПК
України зобов'язано позивача, зокрема:
надати суду докази на підтвердження
виконання сторонами вимог п. 1.2.
Договору від 03.03.2010 р., зокрема, Договір
поруки, на який є посилання в Листі
№ 7/1-2884/Пд від 03.06.2010 р.
27.05.2014 р. через відділ діловодства від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи,
мотивоване неможливістю забезпечити
явку свого повноважного представника.
У судовому засіданні 27.05.2014 р. від
представника позивача надійшли
додаткові документи у справі.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 р., у зв'язку з неявкою
представника відповідача, було
відкладено на 11.06.2014 р.
10.06.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому він проти позову
заперечує, вказуючи на те, що позивач
звернувся з даним позовом до суду після
спливу строку позовної давності, у
зв'язку з чим також заявляє клопотання
про застосування строків позовної
давності при вирішенні цього спору. При
цьому, по суті спору відповідач
зазначає, що 19.03.2010 р. позивачу було
видано рознарядку № 5 на поставу
товару, проте у встановлені строки
поставку здійснено не було, у зв'язку з
чим 03.06.2010 р. відповідач у відповідності
до п. 10.2. Договору розірвав його в
односторонньому порядку. Також,
відповідач зазначає, що у разі
задоволення позовних вимог буде
порушено законодавство про закупівлі
та бюджетне законодавство.
У судовому засіданні 11.06.2014 р. від
представника позивача надійшло
клопотання про продовження строку
вирішення спору та відкладення
розгляду справи до 20.06.2014 р. Клопотання
мотивовано тим, що у позивача наявні
докази надсилання пропозицій
відповідачу щодо внесення змін до
Договору, які залишились без відповіді
та задоволення, однак їх надання суду
потребує додаткового часу.
Судом було розглянуто вказані
клопотання та вирішено в їх
задоволенні відмовити.
Так, з огляду на предмет доказування у
даній справі, позивачем не
конкретизовано, як саме докази, про
необхідність подання яких він
зазначає, можуть вплинути на вирішення
У свою чергу, суд звертає увагу на те, що
він вже відкладав розгляд справи,
надаючи можливість учасникам судового
процесу реалізувати свої процесуальні
права на представництво інтересів у
суді та подання доказів в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, у зв'язку з чим не знаходить
підстав для відкладення розгляду
справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 11.06.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
Як зазначає позивач, 03.03.2010 р. між
позивачем (продавець) та Державним
департаментом України з питань
виконання покарань в особі Голови
тендерного комітету (покупець),
правонаступником якого є відповідач,
було укладено Договір № 7, відповідно
до п. 1.1. якого продавець зобов'язався
продати і відвантажити продовольство в
обсязі, асортименті і терміни згідно з
рознарядками покупця відповідно до
його потреби, а покупець - забезпечити
приймання та оплату товару за цінами,
згідно з специфікацією: риба
заморожена в кількості 4 500 тонн в строк
до 15.12.2010 р. на загальну суму вартості
товару в розмірі 63 900 000, 00 грн. (з ПДВ,
такою і транспортними витратами).
Відповідно до п. 1.2. Договору під час
його укладення продавець мав внести
покупцю забезпечення його виконання у
розмірі 5 % його кошторисної вартості в
сумі 3 195 000, 00 грн. шляхом
надання банківської гарантії від
банківської установи або страхової
Абзацом 2 п. 1.2. Договору було визначено,
що у разі не надання продавцем
забезпечення виконання Договору, він
вважається неукладеним з усіма
правовими наслідками.
Відповідно до п. 2.1. Договору його сума
була визначена в розмірі 63 900 000, 00 грн.
Згідно з п. 2.2. Договору ціна та
кількість товару вказується у
специфікації. В ціну товару входить
ПДВ, вартість тари, маркування,
доставки, усі податки та збори, що
сплачуються або мають бути сплачені
стосовно товару по Договору.
Збільшення ціни на товар не
допускається (п. 2.3. Договору).
Відповідно до п. 3.2. Договору було
визначено, що покупець видає
рознарядки продавцю на поставку товару
територіальним органам управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань (далі -
Управління). Поставка товару продавцем
здійснюється згідно з рознарядками
Управління за відвантажувальними
реквізитами отримувача, вказаними
Управлінням, протягом двадцяти робочих
днів з дати видачі рознарядки покупцем.
Отримувачами товару є установи
виконання покарань, слідчі ізолятори
або Центральна база забезпечення
Державного департаменту України з
питань виконання покарань (м. Київ, вул.
Святошинська, 27). При відсутності
рознарядки покупця поставка не
Згідно з п. 3.3. Договору покупцю було
надано право зменшувати обсяги
закупівлі товару залежно від реального
фінансування видатків.
Відповідно до п. 3.4. Договору продавець
сповіщає покупця про відвантаження
товару отримувачу у дводенний термін з
моменту відвантаження. В повідомленні
повинні бути вказані номер накладної,
дата відвантаження, найменування,
кількість, ціна і вартість товару.
Отримувач приймає товар по факту
поставки згідно з накладною (п. 3.5.
Відповідно до п. 4.1. Договору оплата
товару мала здійснюватись покупцем по
факту поставки протягом 30 банківських
днів з дати отримання товару на склад
отримувача по мірі надходження
бюджетних коштів та в межах
відповідних бюджетних асигнувань,
передбачених на закупівлю товару, що є
предметом Договору на підставі
належним чином оформлених накладних та
рахунків-фактур продавця.
Пунктом 10.1. Договору було визначено, що
він набирає чинності з моменту його
укладення і діє до 31 грудня 2010 року.
Відповідно до п. 10.2. Договору покупцю
було надано право розірвати Договір в
односторонньому порядку у разі
систематичного (більше 3-х разів)
порушення продавцем умов Договору щодо
кількості, якості, строків поставки
товару. Договір припиняє свою дію після
того, як покупець письмово сповістить
продавця про своє рішення та проведе з
ним розрахунки за фактично поставлений
Також, пунктом 10.3. Договору покупцю
було надано право розірвати Договір в
односторонньому порядку або зменшити
обсяги поставки у разі, якщо відпала
потреба у закупівлі товару.
При цьому, відповідно до п. 10.4. Договору
було визначено, що істотні умови
договору про закупівлю не повинні
змінюватись після підписання договору
до повного виконання зобов'язань
Як вбачається з матеріалів справи,
19.03.2010 р. відповідач склав Рознарядку №
5 на поставку риби замороженої ТОВ
«Економ-енерго» підрозділам
Департаменту у березні 2010 року.
Відповідачем надано суду супровідний
лист за № 7/1/1-245 від 19.03.2014 р., разом з
яким вказана рознарядка мала бути
направлена позивачу, однак доказів
його вручення не представлено.
Листом за № 7/1/1-390 від 28.04.2010 р.
відповідач звернувся до позивача з
проханням надати пропозиції щодо
перегляду рівня цін на рибу заморожену
згідно Договору № 7 від 03.03.2010 р.
відповідно до рівня гуртових цін, які
склались на ринку України станом на 25
Листом за № 7/1-2694/Пд від 25.05.2010 р.
відповідач повідомив позивача про те,
що останнім так і не було надано
відповідь на Лист за № 7/1/1-390 від 28.04.2010
р. та крім того, порушені умови
виконання Договору, а саме: згідно
рознарядки Держдепартаменту від 13.03.2010
р. № 5 позивач не поставив установам
виконання покарань та слідчим
ізоляторам 40 тонн риби замороженої.
Також, відповідач звертав увагу на те,
що закінчився термін дії забезпечення
виконання договору 11.04.2010 р. і
попереджав про наслідки, визначені
Договором, та про право покупця
розірвати його із застосуванням
Листом за № 7/1-2884/Пд від 03.06.2010 р.
відповідач повідомив позивача про те,
що в силу допущених позивачем порушень
умов Договору, про які зазначалось в
попередніх листах, відповідач розриває
у відповідності до п. 10.2. Договору в
односторонньому порядку Договір № 7
від 03.03.2010 р. із виставленням штрафних
санкцій за непоставлений у визначений
Вважаючи вказані дії відповідача
неправомірними, оскільки, як зазначає
позивач, він не отримував в дійсності
жодних рознарядок від відповідача, він
вирішив звернутись з даним позовом до
суду.
Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи мають
право звертатися до господарського
суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів. Господарський суд
порушує справи за позовними заявами
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
Захист цивільних прав - це передбаченні
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
дається в ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
При цьому, положеннями ст. 16 ЦК України
визначено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
У свою чергу, згідно зі змістом ч. 2 ст. 19
ЦК України встановлено, що способи
самозахисту мають відповідати змісту
права, що порушене, характеру дій, якими
воно порушене, а також наслідкам, що
спричинені цим порушенням.
Таким чином, звертаючись з позовом до
суду за захистом порушеного права,
позивач має обрати спосіб захисту, який
узгоджується з двома критеріями: (1) має
відповідати змісту права, що порушене й
здатний таке право відновити, а також (2)
має бути передбачений приписами ст. 16
ЦК України, ст. 20 ГК України, або ж
визначений іншим Законом чи укладеним
між сторонами Договором.
В даному випадку, слід відзначити, що
положеннями ст. 16 ЦК України
передбачено такі способи захисту, як
зміна правовідношення та примусове
виконання обов'язку в натурі, приписами
ст. 20 ГК України передбачено можливість
установлення, зміни і припинення
господарських правовідносин та
присудження до виконання обов'язку в
Розглядаючи спори про зміну договірних
правовідносин в судовому порядку, слід
відзначити, що у відповідності до
положень ст. 188 ГК України, відповідно
до яких законодавцем встановлено, що
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.
Аналогічні положення передбачені ст. 11
Господарського процесуального кодексу
Отже, за змістом вказаних норм
зверненню до господарського суду
повинно передувати звернення сторони,
яка бажає внести зміни до договору
(позивача), до іншої сторони з проектом
Водночас, як на тому наголошено в
постанові Верховного Суду України №
3-53гс12 від 20.11.2012 р., надсилання
відповідачу пропозицій про внесення
змін до договору є виключно правом, а не
обов'язком позивача, тому недотримання
позивачем вимог ч. 2 ст. 188 ГК України
щодо обов'язку надсилання іншій
стороні пропозицій про зміну умов
договору не позбавляє його права
звернутися до суду з позовом до
відповідача про зміну умов договору за
наявності спору, тобто відсутності
згоди на зміну умов договору.
Звертаючись до суду з позовом про
продовження терміну дії договору № 7
від 03.03.2010 р. до 31.12.2014 р., позивач вказує
на те, що протягом строку дії вказаного
Договору відповідач не направляв йому
рознарядок, у зв'язку з чим він не
поставив обумовленого специфікацією
товару відповідачу, який за таких
обставин послався на невиконання
позивачем умов Договору та в
односторонньому порядку його розірвав.
Досліджуючи питання щодо можливості в
даному випадку продовжити термін дії
спірного Договору, суд відзначає, що
приписи ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК
України дають можливість змінити
правовідношення (господарські
правовідносини), тобто внести зміни до
діючого укладеного між сторонами
договору, а не змінювати умови
правочину, який є вже припиненим з тих
Так, у даному випадку, позивач не
ініціював питання про зміну строку дії
спірного Договору ні до моменту
направлення відповідачем листа
позивачу про розірвання такого
Договору, ні до моменту закінчення
строку його дії, визначеного п. 10.1.
Договору (31.12.2010 р.).
Фактично заявленням даного позову
позивач просить внести зміни до
договору, який припинив свою дію, що
чинним законодавством не передбачено.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 180 ГК України,
строком дії господарського договору є
час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі цього договору.
Оскільки спірний договір припинив свою
дію і господарські зобов'язання між
сторонами, що виникли на підставі
вказаного договору, припинилися,
вказане унеможливлює внесення до нього
будь-яких змін чи доповнень.
Аналогічна правова позиція
застосована Вищим господарським судом
України у постанові від 22.04.2008 р. у
справі № 20-7/315.
Отже, обраний позивачем спосіб захисту
своїх порушених прав не узгоджується з
вимогами ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК
Більше того, такий спосіб захисту
суперечить п. 10.4. спірного Договору,
відповідно до якого було визначено, що
істотні умови договору про закупівлю
не повинні змінюватись після
підписання договору до повного
виконання зобов'язань сторонами, а
також не відповідає положенням
законодавства, що регулює державні
закупівлі, яке було чинним на момент
укладення такого Договору та протягом
Так, відповідно до п. 5 Положення про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 921 від 17.10.2008 р., яка була чинною станом
на 03.03.2010 р., це Положення мало
застосовуватись до всіх закупівель
товарів, робіт і послуг, що повністю
або частково здійснюються за рахунок
державних коштів, за умови, що
вартість закупівлі товару (товарів),
послуги (послуг) становить не менше ніж
100 тис. гривень, а робіт - 300 тис. гривень.
У відповідності до п. 84 Положення,
істотні умови договору про закупівлю
не повинні змінюватися після
підписання договору до повного
виконання зобов'язань сторонами.
Аналогічні приписи були передбачені ч.
5 ст. 40 Закону України «Про здійснення
державних закупівель» № 2289-VI від 01.06.2010
в редакції до внесення змін Законом
України від 08.07.2011 р. N 3681-VI.
Таким чином, як умовами спірного
Договору (п. 10.4.), так і положеннями
чинного на момент його укладення та
виконання законодавства у сфері
державних закупівель не дозволялось
вносити зміни до істотних умов
Договору про закупівлю товарів за
У свою чергу, згідно з положеннями
Закону України № 3681-VI від 08.07.2011 р.
частину 5 статті 40 Закону України «Про
здійснення державних закупівель» №
2289-VI від 01.06.2010 було викладено в новій
редакції, відповідно до якої було
визначено можливість вносити зміни до
Договору в частині продовження строку
у разі виникнення документально
підтверджених об'єктивних обставин, що
спричинили таке продовження, у тому
числі форс-мажорних обставин, затримки
фінансування витрат замовника за
умови, що такі зміни не призведуть до
збільшення суми, визначеної у договорі.
Також, станом на момент розгляду даного
спору, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 40 Закону
України «Про здійснення державних
закупівель», який набрав чинності
20.04.2014 р., та який застосовується до всіх
замовників та закупівель товарів,
робіт і послуг, за умови, що вартість
предмета закупівлі (без урахування
податку на додану вартість), товару
(товарів), послуги (послуг) дорівнює або
перевищує 100 тисяч гривень, а робіт - 1
мільйон гривень, - істотні умови
договору про закупівлю не можуть
змінюватися після його підписання до
виконання зобов'язань сторонами у
повному обсязі, крім, зокрема, випадку
продовження строку дії договору та
виконання зобов'язань щодо передання
товару, виконання робіт, надання послуг
у разі виникнення документально
підтверджених об'єктивних обставин, що
спричинили таке продовження, у тому
числі непереборної сили, затримки
фінансування витрат замовника за
умови, що такі зміни не призведуть до
збільшення суми, визначеної в договорі.
Однак, слід відзначити, що застосувати
вказані приписи чинного Закону суд
позбавлений можливості в тому числі з
огляду на принцип «незворотності дії в
часі законів», відповідно до якого до
події, факту застосовується той закон
або інший нормативно-правовий акт, під
час дії якого вони настали або мали
Як на дату укладення спірного Договору,
так і на дату закінчення його дії, -
законодавчі акти забороняли
продовжувати строк дії договору про
Отже, враховуючи все вищенаведене, суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог
про продовження терміну дії договору №
7 від 03.03.2010 р. до 31.12.2014 р.
Оскільки вимоги про зобов'язання
відповідача видати рознарядки по
Договору № 7 від 03.03.2010 р., на поставку
риби замороженої у кількості 4500 тони на
загальну суму 63 900 000, 00 грн. позивачу;
прийняти такий товар та оплатити його є
в тому числі похідними від вимоги про
продовження строку дії вказаного
Договору, вони задоволенню не
При цьому, суд також звертає увагу на
те, що у даному випадку, за умовами
договору він містив підвищені
комерційній ризики для позивача,
оскільки його умови не визначають
чіткого зобов'язання відповідача з
надання позивачу рознарядки на
поставку товару, оскільки не визначено
строку такого зобов'язання, а лише
унормовано, що товар без рознарядки не
постачається й надано право
відповідачу зменшувати обсяги
закупівлі товару залежно від реального
фінансування видатків.
Тобто фактично, умовами вказаного
Договору виконання зобов'язання з
надання рознарядки повністю
поставлено в залежність від волі
покупця, а відповідно суд за будь-яких
умов позбавлений можливості
зобов'язати відповідача направити
такий документ відповідачу. У свою
чергу, без надання рознарядки на
поставку товару та поставки його
позивачем відповідачу, не може
виникнути зустрічного обов'язку
відповідача прийняти та оплатити
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

З урахуванням встановлених обставин
справи, суд відзначає про
безпідставність заявленого позову, у
зв'язку з чим у задоволенні заявлених
вимог належить відмовити.

При цьому, що стосується заявленого
відповідачем клопотання про
застосування строків позовної
давності, суд його відхиляє, оскільки
правила про позовну давність мають
застосовуватися лише тоді, коли буде
доведено існування самого
суб'єктивного права. У випадку
відсутності такого права або коли воно
ніким не порушено, в позові має бути
відмовлено не з причин пропуску строку
позовної давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Так, відповідно до п. 2.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 р. «Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 16.06.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака