ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 червня 2014 року Справа № 910/12710/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Демидової А.М.,

суддів
Алєєвої І.В.,

Ємельянова
А.С. (доповідач у справі),

розглянувши касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на
рішеннягосподарського суду міста
Києва від 29.11.2013 р. та на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 р. у
справі№ 910/12710/13 господарського суду
міста Києва за позовомПублічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" доФізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 простягнення 33
529 грн. 37 коп.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.11.2013 р. позов Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
33 529 грн. 37 коп. задоволено повністю.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 32 669 грн. 85 коп. заборгованості
за кредитом, 653грн. 39 коп.
заборгованості за процентами, 206 грн. 13
коп. пені та 1720 грн. 50 коп. судового
збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 р.
рішення господарського суду міста
Києва від 29.11.2013 р. у справі № 910/12710/13
залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
актами, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 29.11.2013 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 р. і
передати справу на новий розгляд.

Перевіривши матеріали касаційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що подана касаційна скарга не
відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу
України з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 111 ГПК України до
касаційної скарги додаються докази
сплати судового збору.

Однак, як встановлено судом, до
касаційної скарги не додано доказів
сплати судового збору.

Водночас, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернувся до Вищого
господарського суду України із
клопотанням про відстрочення сплати
судового збору, в якому посилається на
важкий майновий стан скаржника, що
унеможливлює сплату ним судового
збору.

Законом України "Про судовий збір"
визначено правові засади справляння
судового збору, платників, об'єкти та
розміри ставок судового збору, порядок
сплати, звільнення від сплати та
повернення судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про
судовий збір", враховуючи майновий стан
сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

Аналіз правового змісту зазначеної
норми свідчить про те, що відстрочення
скаржнику сплати судового збору може
мати місце за наявності виключних
обставин, які свідчать про об'єктивну
неможливість сплатити судовий збір під
час подання касаційної скарги у зв'язку
з важким майновим станом скаржника.

Особа, яка заявляє клопотання про
відстрочення сплати судового збору,
повинна навести доводи і подати докази
на підтвердження того, що її майновий
стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті
нею судового збору у встановлених
порядку і розмірі.

Проте, у клопотанні про відстрочення
сплати судового збору не наведено
обставин, які мали б виключний характер
та свідчили б про наявність достатніх
підстав для відстрочення скаржнику
сплати судового збору. Заявник не надав
достатніх доказів, які б
підтверджували, що майновий стан
відповідача робить неможливим сплату
судового збору за подання касаційної
скарги на момент її подання.

За таких обставин, у суду відсутні
правові підстави для відстрочення
сплати судового збору, а тому
клопотання про відстрочення сплати
судового збору не підлягає
задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України
касаційна скарга не приймається до
розгляду і повертається судом, якщо до
скарги не додано документів, що
підтверджують сплату судового збору у
встановлених порядку і розмірі.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 110 ГПК України
касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 ГПК України
постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Оскаржувана постанова Київського
апеляційного господарського суду
прийнята 17.03.2014 р., отже, днем закінчення
строку для подання касаційної скарги
на вказану постанову є 07.04.2014 р.
(понеділок).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою на
рішення господарського суду міста
Києва від 29.11.2013 р. та на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 р. у
справі № 910/12710/13 згідно відбитку
штемпеля відділення поштового зв'язку
на конверті - 03.05.2014 р.

Таким чином, вказану касаційну скаргу
подано після закінчення строку,
встановленого для її подання.

Скаржником заявлено клопотання про
поновлення строку на касаційне
оскарження.

Обґрунтовуючи поважність причин
пропуску процесуального строку,
скаржник вказує на те, що у встановлені
законом строки повного тексту
оскаржуваної постанови Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 отримано не
було, хоча до апеляційної інстанції
подавалось декілька клопотань про її
видачу, а саме: 19.03.2014 р. та 22.04.2014 р., а
постанову апеляційного господарського
суду відповідач отримав лише 30.04.2014 р.,
що позбавило скаржника можливості
вчасно подати касаційну скаргу.

Відповідно до ст. 53 ГПК України Вищий
господарський суд України може
відновити пропущений строк у разі
наявності поважних причин пропуску
цього строку.

Господарський процесуальний кодекс
України не пов'язує право суду
відновити пропущений строк з певним
колом обставин, що спричинили пропуск
строку.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 53 ГПК
України, поважними визнаються лише ті
обставини, які є об'єктивно
непереборними і пов'язані з дійсними
істотними труднощами для вчинення
процесуальних дій.

Отже, у кожному окремому випадку суд, з
урахуванням конкретних обставин
пропуску строку, оцінює доводи, що
наведені в обґрунтування клопотання
про його відновлення, та робить
висновок щодо поважності або
відсутності причин пропуску строку.
Клопотання чи заява про відновлення
процесуального строку повинні містити
роз'яснення причин пропуску і підстави,
з яких заявник вважає ці причини
поважними. У клопотанні чи заяві
повинні бути докази того, що здійснити
відповідні процесуальні дії у
визначений строк у заявника не було
можливості.

Таким чином, відновлення пропущеного
процесуального строку є правом
господарського суду, яким суд
користується, виходячи із поважності
причин пропуску строку скаржником.

Згідно з ч. 4 ст. 105 ГПК України постанова
надсилається сторонам у справі в
триденний строк з дня її прийняття.

Клопотання Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення
строку на касаційне оскарження
оцінюється колегією суддів касаційної
інстанції критично, так як, згідно
штампу на зворотному боці останнього
аркушу постанови Київського
апеляційного господарського суду від
17.03.2014 р. (а.с. 202 - на звороті), остання
надіслана сторонам у справі 18.03.2014 р.,
тобто в строк, передбачений ст. 105 ГПК
України.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що представник відповідача
за довіреністю ОСОБА_3 був присутній у
судовому засіданні 17.03.2014 р., під час
проголошення вступної та резолютивної
частин оскаржуваної постанови. Також,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, як
сторона у справі, не був позбавлений
права ознайомитись із матеріалами
даної справи, у тому числі з повним
текстом оскаржуваної постанови.

З наведених скаржником обставин не
вбачається, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 був
позбавлений можливості звернутися до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою до 07.04.2014 р. включно,
тобто в межах двадцятиденного строку,
встановленого ч. 1 ст. 110 ГПК України для
подання касаційної скарги.

Враховуючи викладене, скаржником не
наведено причин пропуску строку для
подання касаційної скарги, які мали б
об'єктивний характер та свідчили б про
існування дійсних перешкод для
своєчасного подання касаційної скарги.

Отже, можливість вчасного подання
скаржником касаційної скарги на
рішення господарського суду міста
Києва від 29.11.2013 р. та на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 р. у
справі № 910/12710/13 залежала від
волевиявлення самого скаржника, тобто
мала суб'єктивний характер.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України не
вбачає підстав для задоволення
заявленого клопотання, а тому згідно з
приписами ст. 53 ГПК України скаржнику
слід відмовити у відновленні
пропущеного строку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України
касаційна скарга не приймається до
розгляду і повертається судом, якщо
скаргу подано після закінчення строку,
встановленого для її подання, без
клопотання про поновлення цього строку
або таке клопотання відхилено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
53, 86, 110, 111, п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України,
Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про
відстрочення сплати судового збору за
подачу касаційної скарги на рішення
господарського суду міста Києва від
29.11.2013 р. та на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
17.03.2014 р. у справі № 910/12710/13.

Відмовити Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про
поновлення строку на касаційне
оскарження рішення господарського
суду міста Києва від 29.11.2013 р. та
постанови Київського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 р. у
справі № 910/12710/13.

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду міста Києва від
29.11.2013 р. та на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
17.03.2014 р. у справі № 910/12710/13 повернути
скаржнику.

Справу № 910/12710/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
А.М. Демидова

Судді
І. В. Алєєва

А.С. Ємельянов