ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.Справа № 922/1501/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Прокурора Ленінського
району міста Харкова, м. Харків в
інтересах держави в особі Управління
комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та
комунального майна Харківської
міської ради, м. Харків до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків про
стягнення 3469,32 грн. та виселення за
участю :

прокурора: Кріциної Н.Г. (службове
посвідчення №006801 від 28.09.2012 р.).

представника позивача: Воронової Ю.В.
(довіреність №7 від 08.01.2014 р.);

представник відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ленінського району міста
Харкова в інтересах держави в особі
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради звернувся з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості з орендної
плати в розмірі 3359,72 грн. (основний борг
- 3312,10 грн., пеня - 47,62 грн.), виселення з
займаного нежитлового приміщення
першого поверху загальню площею 22,8 кв.м
в житловому будинку (приміщення НОМЕР_2
згідно технічного паспорту КП
"Харківське міське бюро технічної
інвентаризації" інвентарний № 32084 від
11.05.2010) за адресою: АДРЕСА_2, що належить
до комунальної власності
територіальної громади міста Харкова
та відображається на балансі КП
"Жилкомсервіс" та зобов'язання передати
ці приміщення представнику Управління
за актом приймання-передачі, а також
просив суд покласти на відповідача
судові витрати.

08 травня 2014 року від прокурора надійшла
заява про збільшення позовних вимог
(вх.№ 14990 від 08.05.2014 р.), відповідно до
якої прокурор просив суд стягнути з
відповідача заборгованість з орендної
плати в розмірі 3469,32 грн. (основний борг
- 3421,70 грн., пеня - 47,62 грн.), решту
позовних вимог просив залишити без
змін.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12 травня 2014
року вказану заяву прокурора про
збільшення розміру позовних вимог
прийнято до розгляду.

В судовому засіданні прокурор та
представник позивача позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили
суд їх задовольнити.

Відповідач свого уповноваженого
представника в судове засідання не
направив, витребуваних судом
документів не надав, про причини неявки
в судові засідання не повідомляв.

Судом перевірено адресу відповідача:
згідно з наданого витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, станом на 23
квітня 2014 року, місцезнаходження
відповідача - АДРЕСА_1. Саме на цю адресу
судом надсилались процесуальні
документи, а прокурором - позовна заява
та заява про збільшення розміру
позовних вимог. Відповідно до вимог
частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних та
фізичних осіб-підприємців", якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

27 травня 2014 року до суду повернулась
ухвала про порушення провадження у
справі № 922/1501/14 від 18 квітня 2014 року з
відміткою пошти про закінчення терміну
зберігання.

Як визначено у п. п. 3.9, 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року,
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання. Необхідно мати на увазі, що
розгляд справи за відсутності
будь-якої із сторін, не повідомленої
належним чином про час і місце
засідання суду, є безумовною підставою
для скасування рішення місцевого або
постанови апеляційного господарського
суду (пункт 2 частини другої статті 111-10
ГПК). За змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд вважає, що прокурор та
сторони повідомлені належним чином про
час і місце розгляду справи, але
відповідач не з'явився у засідання
суду, водночас судом вжито всі заходи
для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
прокурору, позивачеві та відповідачеві
для підготовки до судового засідання
та підготовки витребуваних судом
документів, з огляду на зауваження
суду про можливість розгляду справи за
наявними в ній матеріалами у разі
нез'явлення в засідання суду, які
містяться в ухвалах суду у даній
справі, приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до ст. 75
ГПК України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

13 квітня 2011 року між позивачем (як
орендодавцем) та відповідачем (як
орендарем) було укладено договір
оренди № 2996 (далі - "договір оренди").

Відповідно до п. 1.1 договору оренди
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлове приміщення першого поверху
загальною площею 22,8 кв.м. в житловому
будинку (приміщення НОМЕР_2 згідно з
технічним паспортом КП "Харківське
міське бюро технічної інвентаризації"
інвентарний № 32084 від 11.05.2010 р.), далі
"майно", яке належить до комунальної
власності територіальної громади
АДРЕСА_2 та відображається на балансі
КП "Жилкомсервіс". Права на оренду даних
приміщень отримано орендарем на
підставі рішення виконавчого комітету
Харківської міської ради від 13.04.2011 р. №
292 "Про передачу в оренду нежитлових
приміщень на конкурсних засадах".

Згідно п. 1.2 договору оренди майно
передається в оренду з метою
використання: під майстерню з ремонту
одягу.

Пунктом 2.1 договору оренди сторони
погодили, що набуття орендарем права
користування майном настає після
підписання сторонами цього договору та
акту приймання-передачі майна.

13 квітня 2011 року позивач передав, а
відповідач прийняв в оренду обумовлене
договором оренди приміщення, що
підтверджується актом
приймання-передачі від 13 квітня 2011
року, підписаним обома сторонами (а.с.
17).

Вартість об'єкту оренди визначається
на підставі висновку про вартість
майна і складає 51411,00 грн. станом на
04.02.2011 р. (п. 3.1 договору оренди).

Договором оренди (п. 3.2) сторони
домовились, що орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду майна, що знаходиться в
комунальній власності територіальної
громади м. Харкова, затвердженою
рішенням 15 сесії Харківської міської
ради 5 скликання № 208/07 від 03.10.2007 р. (далі
- "Методика"). Згідно протоколу
засідання конкурсної комісії від 01.04.2011
р. розрахункова орендна плата складає
250,00 грн. в місяць без врахування
індексів інфляції.

Нарахування орендної плати
починається з дати підписання акту
прийому-передачі. Нарахування орендної
плати припиняється з моменту
закінчення терміну дії договору або
його розірвання у встановленому
законом порядку (п.п. 3.3., 3.4 договору
оренди).

Відповідно до п. 3.5 договору оренди
орендна плата за орендоване майно
сплачується орендарем щомісяця
протягом 15 календарних днів наступного
місяця.

Розмір орендної плати за кожний місяць
визначається шляхом коригування
орендарем розміру орендної плати за
минулий місяць на індекс інфляції за
поточний місяць і сплачується ним
самостійно (п. 3.6 договору оренди).

Договір оренди було укладено на період
з 13 квітня 2011 року по 13 березня 2014 року
(п. 10.1 договору оренди).

Пунктом 7.1 договору оренди сторони
погодили,що орендодавець має право
відмовитись від цього договору і
вимагати повернення майна, переданого
в оренду, зокрема, якщо орендар не
вносить орендну плату протягом 2
місяців підряд.

Листом від 17.03.2014 р. № 3017 (а.с. 18) позивач
повідомив відповідача про відмову йому
в пролонгації договору оренди,
розірвання відповідного договору.

Прокурор та позивач стверджуються, що
відповідач має заборгованість по
сплаті орендної плати за період з
травня 2011 року та станом на 14 квітня 2014
року складає 3421,70 грн.

На підставі викладених обстави,
керуючись п. 3.8 договору оренди,
відповідачу нараховано пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на
загальну суму 47,62 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК
України).

Згідно ч. 1 ст. 760 ЦК України Предметом
договору найму може бути річ, яка
визначена індивідуальними ознаками і
яка зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні
(неспоживна річ). Законом можуть бути
встановлені види майна, що не можуть
бути предметом договору найму.

Наявний в матеріалах справи акт
приймання-передачі від 13 квітня 2011 року
(а.с. 17) свідчить, що на виконання умов
договору оренди 13 квітня 2011 року
позивач передав, а відповідач прийняв в
строкове платне користування
обумовлене відповідним договором
приміщення.

Досліджуючи питання виконання
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором оренди, суд
зазначає наступне.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Зі змісту вказаних вище положень
договору оренди (п.п. 3.2-3.6) вбачається,
що сторони дійшли згоди, що відповідач
щомісяця з моменту підписання акту
приймання-передачі орендованого
приміщення протягом 15 календарних днів
наступного місяця та до моменту
припинення дії договору оренди має
сплачувати позивачу орендну плату в
розмірі 250,00 грн. (без врахування
індексів інфляції). Розмір орендної
плати за кожний місяць визначається
шляхом коригування орендарем розміру
орендної плати за минулий місяць на
індекс інфляції за поточний місяць і
сплачується ним самостійно.

Позивач стверджує, що відповідач плату
за користування орендованим
приміщенням, за період з травня 2011 року
не здійснював, що призвело до
виникнення заборгованості станом на 14
квітня 2014 року в розмірі 3421,70 грн.

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не надані докази оплати
вказаної заборгованості в повному
обсязі або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З огляду на наведене, враховуючи
прострочення відповідачем виконання
своїх грошових зобов'язань за
договором оренди щодо здійснення плати
за користування орендованим
приміщенням, суд дійшов висновку про
законність та обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача заборгованості за
договором оренди в розмірі 3421,70 грн.

Розглядаючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача пені, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Договором оренди (п. 3.8) сторони
погодили, що орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі, стягується на користь
орендодавця відповідно до чинного
законодавства з урахуванням пені в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня за
кожний день прострочення (включаючи
день оплати).

Суд, перевіривши наданий прокурором
розрахунок пені на предмет
відповідності вимогам договору оренди,
а також чинного законодавства, зокрема,
ст.ст. 253-255, ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6
статті 231 ГК України, статтям 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та ч. 6 статті 232 ГК України,
дійшов висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення пені в розмірі 47,62
грн. за період з 01.03.2012 р. по 31.01.2014 р. є
законними та обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги в частині
виселення відповідача та зобов'язання
його передати позивачу за актом
приймання передачі орендоване
приміщення, суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" термін договору оренди
визначається за погодженням сторін.
Термін договору оренди не може бути
меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не
пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Пунктом 10.1 договору оренди сторони
передбачили, що відповідний договір
укладається на період з 13 квітня 2011
року по 13 березня 2014 року (п. 10.1 договору
оренди).

Пунктом 7.1 договору оренди сторони
погодили,що орендодавець має право
відмовитись від цього договору і
вимагати повернення майна, переданого
в оренду, зокрема, якщо орендар не
вносить орендну плату протягом 2
місяців підряд.

Листом від 17.03.2014 р. № 3017 (а.с. 18) позивач
повідомив відповідача про відмову йому
в пролонгації договору оренди,
розірвання відповідного договору.

Викладені обставини свідчать, що
позивач в межах строку та в порядку,
визначених ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", відмовився від продовження
терміну дії договору оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" договір оренди припиняється в
разі, зокрема, закінчення строку, на
який його було укладено.

З матеріалів справи та викладених вище
обставин вбачається, що договір оренди
припинив свою дію 13 березня 2014 року у
зв'язку з закінчення строку, на який
його було укладено.

У разі розірвання договору оренди,
закінчення строку його дії та відмови
від його продовження або банкрутства
орендаря він зобов'язаний повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначених у договорі оренди (ч. 1 ст. 27
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна").

Пунктом 2.3 договору оренди визначено,
що у разі припинення цього договору
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві майно у стані, не
гіршому, ніж воно було одержано, згідно
з актом приймання-передачі, в термін,
вказаний в листі про непролонгацію,
рішенні суду чи визначений за згодою
сторін.

Вказаним вище листом від 17.03.2014 р. № 3017
(а.с. 18) позивач просив відповідача
звільнити орендовані на підставі
договору оренди приміщення та здати
його представнику позивача по акту
приймання-передачі протягом 10 днів (від
дати одержання листа).

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не надані, в порушення
ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, належні
докази повернення позивачу
орендованого на підставі договору
оренди приміщення.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог в
частині виселення відповідача з
займаних на підставі договору оренди
приміщень та зобов'язання його
передати позивачу по акту
приймання-передачі відповідні
приміщення.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд зазначає наступне.

Як зазначено в Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21 лютого 2013 року, у випадках
об'єднання в одній заяві вимог як
майнового, так і немайнового характеру
судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6
Закону підлягає сплаті як за ставками,
встановленими для позовів майнового
характеру, так і за ставками,
встановленими для розгляду позовних
заяв зі спорів немайнового характеру.
Та, якщо в позовній заяві об'єднано дві
або більше вимог немайнового
характеру, пов'язаних між собою
підставами виникнення або поданими
доказами, судовий збір сплачується
окремо з кожної з таких вимог.

Отже, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК
України, з огляду на те, що предметом
розгляду даної справи є три позовні
вимоги, з яких одна - майнового
характеру (про стягнення
заборгованості) та дві - немайнового
(виселення та зобов'язання передати
приміщення), суд покладає судові
витрати у розмірі 4263,00 грн. на
відповідача.

З огляду на наведене, відповідно до
ст.ст. 175, 231-232 ГК України, ст.ст. 253-255, 526,
549, 610-612, 759, 760, 762ЦК України та керуючись
ст.ст. 1, 4-2, 4-3, 22, 29, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради (61003, місто Харків, майдан
Конституції, 16, )
заборгованість з орендної плати в
розмірі 3421,70 грн. та пеню в розмірі 47,62
грн.

Виселити Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) з займаних
нежитлових приміщень першого поверху
загальною площею 22,8 кв.м. в житловому
будинку (приміщення НОМЕР_2 згідно
технічного паспорту КП "Харківське
місце бюро технічної інвентаризації"
інвентарний номер 32084 від 11.05.2010) за
адресою: АДРЕСА_2, що належить до
комунальної власності територіальної
громади міста Харкова та
відображається на балансі КП
"Жилкомсервіс".

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) передати
Управлінню комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради (61003, місто Харків, майдан
Конституції, 16, ) за
актом приймання-передачі нежитлові
приміщення першого поверху загальною
площею 22,8 кв.м. в житловому будинку
(приміщення НОМЕР_2 згідно технічного
паспорту КП "Харківське місце бюро
технічної інвентаризації" інвентарний
номер 32084 від 11.05.2010) за адресою: АДРЕСА_2,
що належить до комунальної власності
територіальної громади міста Харкова
та відображається на балансі КП
"Жилкомсервіс".

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
державного бюджету України (одержувач
коштів - Управління державної
казначейської служби у Дзержинському
районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м.
Харків, 61166, , рахунок
3003, банк одержувача - Головне
управління державної казначейської
служби України у Харківській області,
МФО 851011, код бюджетної класифікації
22030001) судовий збір в розмірі 4263,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 05.06.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова