м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

№ 910/6696/14 02.06.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторська
компанія «Славутич»

до Приватного акціонерного товариства
«Швидко-Україна»

про стягнення 52 363,65 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Сіленко А.О.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторська
компанія «Славутич» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Швидко-Україна» про
стягнення суми у розмірі - 52 363,65 грн. за
договором поставки товару № 1338-Д від
28.10.2010р., з яких: сума основного боргу - 48
685,05 грн., 2 992,93 грн. - пеня та 3 % річних у
розмірі 685,67 грн. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань перед
позивачем за вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.04.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/6696/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 12.05.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
документи.

Зокрема, вищевказаною ухвалою позивача
зобов'язано надати суду витяг від
державного реєстратора про
знаходження відповідача в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців з усіма
змінами за період з моменту здійснення
державної реєстрації юридичної особи
та станом на травень 2014 року; власне
письмове підтвердження того, що у
провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, немає
справи зі спору між тими ж сторонами,
про той же предмет і з тих же підстав та
немає рішення цих органів з такого
спору; оригінали доданих до позовної
заяви документів для огляду в судовому
засіданні; оригінал фіскального чеку
поштової установи про направлення
копії позовної заяви та доданих до неї
документів на адресу відповідача;
документально підтверджені відомості
щодо наявності відповідних
повноважень у осіб, які отримували
товар за видатковими накладними
(довіреності на отримання товару тощо);
детальний обґрунтований розрахунок
заявленої до стягнення суми
заборгованості із зазначенням суми
поставленого та оплаченого товару та
наданням відповідних первинних
документів (видаткові накладні,
платіжні доручення, банківські виписки
тощо) за договором № 1338-Д від 28.10.2010 р. за
період з 28.10.2010 р. та станом на травень
2014 року; докази на підтвердження
часткового виконання відповідачем
зобов'язань за договором № 1338-Д від
28.10.2010 р. за період з 28.10.2010 р. та станом
на травень 2014 року (виписки з
банківських рахунків з відтиском
печатки банку).

При цьому, позивача попереджено, що у
разі ненадання господарському суду без
поважних причин витребуваних судом
документів або нез'явлення його
представника у судове засідання, позов
відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України може бути залишений без
розгляду.

Розгляд даної справи відкладався в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з неявкою повноважних
представників сторін та невиконанням
сторонами вимог суду.

14.05.2014 р. позивач через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва подав заяву про збільшення
розміру позовних вимог, в якій просить
суд стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Швидко-Україна» суму
основного боргу в розмірі 68 373, 42 грн.,
пеню в розмірі 4 432,02 грн. та 3 % річних в
розмірі 1022, 73 грн.

У дане судове засідання представник
позивача з'явився, однак вимог суду у
повному обсязі не виконав.

При цьому, обґрунтованих пояснень щодо
наявності об'єктивних причин
неможливості виконання вимог суду
позивачем суду не наведено.

Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, вимог суду не виконав, про
поважні причини неявки суд не
повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Тож, приймаючи до уваги, що заява
позивача про збільшення позовних вимог
не суперечить вимогам ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
прийняти її до розгляду та
задовольнити.

Як вбачається з наданих позивачем як
усних, так і письмових пояснень,
господарські відносини між сторонами
виникли 28.10.2010 р. у зв'язку із укладенням
договору поставки продукції №1338-Д. При
цьому, позовні вимоги обґрунтовані
саме невиконанням вказаного договору
відповідачем. За таких обставин суд, з
метою встановлення суми
заборгованості відповідача перед
позивачем, зобов'язував останнього
надати первинні документи, що
підтверджують виконання учасниками
провадження своїх зобов'язань,
починаючи з 28.10.2010 р. та станом на
травень 2014 р.

Разом з тим, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позивач,
всупереч вимогам суду, не надав всіх
первинних документів за договором
поставки №1338-Д від 28.10.2010 р. за період з
28.10.2010 р. та станом на травень 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів, поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі.

Відповідно ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України до
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування

З наведеного випливає, що чинним
законодавством України на позивача
покладено обов'язок доказування
наявності обставин, на які він
посилається як на підставу своїх вимог
та подання суду відповідних доказів,
необхідних для всебічного розгляду
справи.

Пунктом 5 статті 81 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
залишає позов без розгляду, якщо
позивач без поважних причин не подав
витребувані господарським судом
матеріали, необхідні для вирішення
спору, або представник позивача не
з'явився на виклик у засідання
господарського суду і його нез'явлення
перешкоджає вирішенню спору.

Суд наголошує на тому, що встановити
фактичні обставини справи з
відповідною достовірністю у суду не
вбачається підстав, оскільки позивачем
не надано того обсягу відповідних
відомостей та доказів на їх
підтвердження, які в порядку ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України необхідні для правильного та
всебічного розгляду спору.

Ненадання позивачем власного
письмового підтвердження того, що у
провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, немає
справи зі спору між тими ж сторонами,
про той же предмет і з тих же підстав та
немає рішення цих органів з такого
спору унеможливлює встановлення судом
наявності чи відсутності підстав для
застосування норм п. 2 ч. 1 ст. 80, п. 2 ч. 1
ст. 81 Господарського процесуального
кодексу України.

Зазначена довідка має суттєве значення
для вирішення даного спору, оскільки
нормами чинного законодавства не
передбачено можливості наявності
одночасно двох чи більше рішень за
участю тих самих сторін, про той же
предмет та з тих самих підстав.

В той же час у суду відсутня можливість
отримати відомості щодо наявності
таких спорів та судових рішень
самостійно.

Крім того, позивачем не надано
відповідних первинних документів та
доказів на підтвердження часткового
виконання відповідачем зобов'язань за
договором № 1338-Д від 28.10.2010 р. за період
з 28.10.2010 р. та станом на травень 2014 року
(виписки з банківських рахунків з
відтиском печатки банку), тобто, за весь
період договірних відносин,
унеможливлює встановлення загального
обсягу поставленого Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Дистрибуторська компанія «Славутич»
та оплаченого Приватним акціонерним
товариством «Швидко-Україна» товару,
та, відповідно, не дає змоги суду дійти
висновку щодо наявності у відповідача
заборгованості за вказаним договором.

Суд звертає увагу на те, що клопотань в
порядку ст. 38 Господарського
процесуального кодексу України
позивачем не заявлено.

Суд також звертає увагу на те, що жодних
заяв про неможливість подати
витребувані судом документи, клопотань
тощо від позивача не надходило,
об'єктивних причин, що перешкоджали
виконанню вимог суду, позивач не навів.

Згідно з п. 2.3. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» неподання позивачем
витребуваних господарським судом
матеріалів, необхідних для вирішення
спору, тягне за собою правові наслідки
у вигляді залишення позову без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає
причини неподання позивачем
витребуваних відомостей неповажними, а
оскільки позивач не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, суд
залишає позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторська
компанія «Славутич» до Приватного
акціонерного товариства
«Швидко-Україна» про стягнення 52 363,65
грн. без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Господарського
кодексу України про залишення заяви
без розгляду виноситься ухвала, в якій
можуть бути вирішені питання про
розподіл між сторонами господарських
витрат, про повернення судового збору з
бюджету.

Відповідно до п. 4.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у вирішенні питань
розподілу судових витрат необхідно
мати на увазі, що за змістом пункту 4
частини першої статті 7 Закону України
"Про судовий збір" залишення позову без
розгляду тягне за собою повернення
сплачених сум судового збору (за
винятком випадку, коли позов залишено
без розгляду в зв'язку з повторною
неявкою представника позивача на
виклик у засідання господарського
суду, якщо таке нез'явлення
перешкоджало вирішенню спору).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
судовий збір» сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом, залишення заяви або скарги без
розгляду (крім випадків, якщо такі
заяви або скарги залишені без розгляду
у зв'язку з повторним неприбуттям
позивача або за його клопотанням).

З урахуванням викладеного, судовий
збір в розмірі 1 827, 00 грн. підлягає
поверненню Товариству з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторська
компанія «Славутич» з Державного
бюджету України.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача
на те, що відповідно до ч. 4 ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України, після усунення обставин, що
зумовили залишення позову без
розгляду, він має право знову
звернутися з ним до господарського
суду в загальному порядку.

Враховуючи наведене та керуючись п. 5 ч.
1, ч. 2 ст. 81, ст. 86 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, ?

УХВАЛИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторська
компанія «Славутич» до Приватного
акціонерного товариства
«Швидко-Україна» про стягнення 52 363,65
грн. залишити без розгляду.

2.Повернути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дистрибуторська компанія «Славутич»
(01001, м. Київ, вул. Софійська, 10 літ. А, ) судовий збір у розмірі 1 827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім грн.
00 коп.) грн., сплачений платіжним
дорученням № 621 від 11.03.2014 р., оригінал
якого міститься в матеріалах
господарської справи № 910/6696/14.

Дана ухвала може бути оскаржена у
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Суддя
Пригунова А.Б.