КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р. Справа№ 910/21647/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача 1: Рибак Ю.В.

від позивача 2: Рибак Ю.В.

від відповідача 1: Оніщук В.М.

Ананійчук О.А.

від відповідача 2: Слободанюк О.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014р.

у справі №910/21647/13 (суддя Нечай О.В.)

за позовом 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі»

2. Приватного акціонерного
товариства «Сільпо Рітейл»

до 1. Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк»

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експансія»

про визнання недійсним підпункту 4.3.13.1.
пункту 4.3.13. статті 4.3. розділу 4 Договору
про внесення змін до Кредитного
договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі» та Приватне
акціонерне товариство «Сільпо Рітейл»
звернулись до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експансія» про
визнання недійсним підпункту 4.3.13.1.
пункту 4.3.13. статті 4.3. розділу 4 Договору
про надання мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії №10-0604/131к-07 від 13.04.2007р.,
укладеного між ТОВ «Експансія» та ПАТ
«ВТБ», що викладений у редакції
Договору про внесення змін №15 від
30.11.2011р. до Договору про надання
мультивалютної відновлювальної
відкличної кредитної лінії №10-0604/131к-07
від 13.04.2007р.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014р. у справі №910/21647/13
позовні вимоги задоволені повністю,
визнано недійсним підпункт 4.3.13.1.
пункту 4.3.13. статті 4.3. розділу 4 Договору
про надання мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії №10-0604/131к-07 від 13.04.2007р., що
викладений в редакції Договору про
внесення змін №15 від 30.11.2011р. до
Договору про надання мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії №Ю-0604/131к-07 від 13.04.2007р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, відповідач 1 подав апеляційну
скаргу, згідно якої просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014р. та прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не було надано належної
оцінки доводам відповідача 1 про те, що
підпункт 4.3.13.1. пункту 4.3.13. статті 4.3.
розділу 4 Договору про внесення змін №15
від 30.11.2011р. покладає встановлені
зобов'язання не на позивачів 1 та 2, а
встановлює певні умови та зобов'язання
для позичальника - ТОВ «Експансія».
Також скаржник вказує про те, що не
вчиняв жодних дій щодо обмежень право-
та дієздатності позивачів, які б
обмежували право на вільне здійснення
господарської та підприємницької
діяльності позивачів.

Представником позивачів надані
письмові пояснення стосовно доводів
апеляційної скарги, за яким він вважає
її безпідставною, необґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню. На
думку представника позивачів суд
першої інстанції забезпечив повноту
з'ясування обставин справи, правильно
застосував норми матеріального права
для врегулювання спірних
правовідносин.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014р. було
прийнято до провадження апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» та призначено її
до розгляду на 12.05.2014р.

Справа слухалась з оголошеною в
судовому засіданні перервою 28.05.2014р. на
підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

30 листопада 2011р. між Публічним
акціонерним товариством «ВТБ Банк», як
кредитором, та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Експансія», як
позичальником, був укладений Договір
№15 про внесення змін до Договору про
надання мультивалютної
відновлювальної відкличної лінії
№10-0604/131к-07 від 13.04.2007р., згідно з яким
сторони досягли згоди внести зміни до
Кредитного договору шляхом викладення
його тексту у новій редакції.

Згідно з п. 1.1. Договору про надання
мультивалютної відновлювальної
відкличної лінії в редакції Договору
№15 про внесення змін до нього кредитор
на умовах цього Договору
зобов'язується надати позичальнику
кредит у вигляді мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії в сумі, еквівалентній 15 000 000,00
доларів США, а позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використати та повернути
кредитору кредит не пізніше 11 квітня
2914р., а також сплатити плату за кредит
та виконати інші зобов'язання у повному
обсязі на умовах та в строки/терміни,
визначені даним Договором.

Згідно з пунктом 1.2. Договору про
надання мультивалютної
відновлювальної відкличної лінії в
редакції Договору №15 про внесення змін
до нього кредитор на умовах цього
Договору цільове використання кредиту:
реконструкція нежилого вбудованого
приміщення, купівля торгового
обладнання та поповнення обігових
коштів для відкриття гіпермаркету в м.
Рівне, що розташований за адресою: вул.
Курчатова, буд. 9, а також
рефінансування витрат, понесених у
зв'язку з проведенням реконструкції
нежилого вбудованого приміщення,
купівлі торгового обладнання для
відкриття гіпермаркету в м. Рівне,
поповнення оборотних коштів.

У відповідності до п. 3.1. Договору про
надання мультивалютної
відновлювальної відкличної лінії в
редакції Договору №15 про внесення змін
до нього кредитор на умовах цього
Договору плата за користування
кредитом встановлюється у вигляді
процентів за користування кредитом,
розмір яких є фіксованим та складає 11,5%
річних для кредиту, що надається у
доларах США, 17,5% річних для кредиту, що
надається у гривні.

Предметом розгляду у даній справі є
вимоги про визнання недійсним
підпункту 4.3.13.1. пункту 4.3.13. статті 4.3.
розділу 4 Договору про надання
мультивалютної відновлювальної
відкличної лінії в редакції Договору
№15 про внесення змін до нього кредитор
на умовах цього Договору з підстав
порушення, як вказують позивачі, їх
прав та охоронюваних законом
інтересів, оскільки цей пункт обмежує
дієздатність позивачів та не дозволяє
в повній мірі займатись незабороненою
законом господарської діяльністю.

Так, в підпункті 4.3.13.1. пункту 4.3.13.
статті 4.3. розділу 4 Договору про
надання мультивалютної
відновлювальної відкличної лінії в
редакції Договору №15 про внесення змін
до нього визначено, що протягом дії
цього Договору без попереднього
письмового погодження з кредитом
позичальник зобов'язаний та
зобов'язується забезпечити виконання
АТ "Фоззі", АТ "Сільпо Рітейл", ТОВ
"Фоззі-Фуд", ТОВ "У Хромого Пола", АТ
"Експансія Рітейл" умов щодо ненадання
кредитів та/або гарантій третім особам
та/або не виступати
поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1 000 000,00 грн. доларів США на
одну юридичну особу протягом
календарного року за виключенням:
надання кредитів, гарантій на користь
позичальника, AT "СІЛЬПО РІТЕЙЛ", ТОВ
"ФОЗЗІ" як інших осіб, що увійшли до
складу Групи компаній "FOZZY GROUP"; надання
майнових порук по зобов'язанням
позичальника та/або по зобов'язанням
AT "СІЛЬПО РІТЕЙЛ", ТОВ "ФОЗЗІ", та та/або
по зобов'язанням інших осіб, що увійшли
до складу Групи компаній "FOZZY GROUP", якщо
майно, що буде предметом майнової
поруки, було придбане або
придбавається частково або повністю за
рахунок кредиту, що отриманий після
укладення договору № 12 про внесення
змін до Кредитних договорів; надання
порук/гарантій по зобов'язанням
позичальника, AT "СІЛЬПО РІТЕЙЛ", ТОВ
"ФОЗЗІ" та інших осіб, що увійшли до
складу Групи компаній "FOZZY GROUP", у
випадку якщо поручитель/гарант надає
поруку/гарантію по зобов'язанням
юридичної особи, за зобов'язаннями якої
поручитель/гарант надав
поруку/гарантію перед банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити Господарському
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першої - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Господарського
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначення умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши підпункт Договору,
який оскаржується, судова колегія
апеляційного господарського суду
встановила, що даний пункт покладає
встановлені ним обов'язки не на
позивачів, а встановлює певні умови та
зобов'язання для позичальника -
відповідача 2.

Стосовно твердження позивачів про те,
що відповідач 1 відмовив позивачеві 2 в
укладенні договорів іпотеки/наступної
іпотеки/переоформлення існуючого
договору іпотеки (лист №3890/1-2 від
23.05.2013р.), апеляційний суд зазначає, що
даний лист не підтверджує вчинення
відповідачем 1 протиправної протидії
господарський діяльності позивачів та
не порушує їх права, так як він не
вимагає від позивачів виконувати
оскаржуваний пункт.

Крім того, у відповідності до п. 7.5.
Договору про надання мультивалютної
відновлювальної відкличної лінії в
редакції Договору №15 про внесення змін
до нього при невиконанні або
неналежному виконанні будь-якої з умов,
визначених в п. 4.3.13. цього Договору,
кредит має право застосувати до
позичальника договірну санкцію, а
позичальник зобов'язаний сплатити її
банку у розмірі 5 000,00 доларів США за
кожен випадок невиконання або
неналежного виконання будь-якої з умов,
вказаних в п. 4.3.13. цього Договору.

Тобто, пункт 7.5. Договору про надання
мультивалютної відновлювальної
відкличної лінії в редакції Договору
№15 про внесення змін до нього також не
підтверджує порушення прав позивачів,
оскільки передбачає накладення
санкції саме на відповідача 2 в разі
порушення ним спірного пункту
Договору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, і
встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК
України. Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. При цьому доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить
відомий процесуальному праву принцип
допустимості доказів (засобів
доказування). Допустимість доказів
означає, що у випадках, передбачених
нормами матеріального права, певні
обставини повинні підтверджуватися
певними засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Позивачами не доведено належними
засобами доказування обставин, з якими
закон пов'язує можливість визнання
положень договорів недійсними.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103,
ст. 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»
задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014р. у справі №910/21647/13
скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі» (08132, Київська
обл., Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, Код
) на користь Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»
(01004, м. Київ, бульвар Тараса
Шевченка/вулиця Пушкінська, буд. 8/26, ) 304,50 (триста чотири грн. 50
коп.) грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

5. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Сільпо Рітейл» (08132,
Київська обл., Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5,
Код ) на користь Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»
(01004, м. Київ, бульвар Тараса
Шевченка/вулиця Пушкінська, буд. 8/26, ) 304,50 (триста чотири грн. 50
коп.) грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити
Господарському суду міста Києва.

7. Справу №910/21647/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця