м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/5130/14 04.06.14

Суддя Господарського суду міста Києва
Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання
Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до першого відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ярмарок"

до другого відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "Теремки-2"

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - особисто, ОСОБА_3 -
юрисконсульт

від першого відповідача: Станицький
О.Б. - адвокат

від другого відповідача: Тюпа Е.О. -
юрисконсульт

За клопотанням позивача, з метою
надання додаткових пояснень на
заперечення другого відповідача, строк
слухання спору по даній справі було
продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять
днів), що відповідає вимогам частини 3
статті 69 ГПК України і знайшло своє
відображення у процесуальних
документах суду.

СУТЬ СПОРУ: Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1 звернулася до
Господарського суду міста Києва з
позовними вимогами до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ярмарок"
та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теремки-2" про
визнання договору недійсним.

Сторін було належним чином повідомлено
про час та місце проведення судового
засідання, тому судом з урахуванням
вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені
всі необхідні умови для вирішення
спору на принципах змагальності,
рівності учасників процесу перед
законом.

Позивач стверджує, що його права
порушені, а тому наполягає на заявлених
позовних вимогах.

Представники першого та другого
відповідачів надали відзиви на позовну
заяву в яких просили у задоволенні
позові відмовити.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, виходячи з
фактів, встановлених у процесі
розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, заслухавши
пояснення позивача, заперечення
першого та другого відповідачів, суд
встановив:

До прийняття рішення по справі
позивачем заявлено клопотання згідно
вимог ст.ст. 66, 67 ГПК України про
застосування заходів забезпечення
позову з метою забезпечення
збалансованості інтересів сторін.

Відповідно до вимог ст. 66, 67 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора, або з власної ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову у вигляді накладення арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачу, заборони йому вчиняти
певні дії, у тому числі іншим особам, що
стосуються предмета спору.

Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.
Тягар доказування покладається на
особу, яка подала заяву про
забезпечення позову. Доказування
повинно здійснюватись за загальними
правилами відповідно до ст. 33 ГПК
України.

Позивачем не достатньо обґрунтовано
доведено те, що невжиття заходів до
забезпечення позову до вирішення спору
по суті, може унеможливити або
утруднити виконання рішення суду з
даної справи.

За такими обставинами у
задоволенні клопотанні Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 щодо забезпечення позову,
а саме заборони відповідачам вчиняти
будь-які дії щодо: відчуження,
реконструкції нежитлової будівлі та
перешкод у користуванні суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_1 предметом спору слід
відмовити.

Позов мотивовано тим, що 01.03.2012 між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ярмарок" та Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1, було укладено договір
про користування торговельним місцем
на ринку "Теремки-2" № 41, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, приміщення 10-Ф,
загальною площею 40,2 кв.м.

В квітні 2012 року об'єкт її оренди
було продано Товариству з обмеженою
відповідальністю "Теремки-2", згідно
договору купівлі-продажу нежитлової
будівлі від 05.04.2012 № 2594 та посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6

За договором купівлі-продажу
нежитлової будівлі від 05.04.2012 № 2594
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ярмарок" продало
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Теремки-2" комплекс
нежитлових будівель, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1212,40
кв.м., комплекс нежитлових будівель
розташований на земельній ділянці
площею 3553 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.
Комплекс нежитлових будівель
складається з: нежитлової будівлі літ.
Д площею 188 кв.м., нежитлової будівлі
літ. Е площею 547,20 кв.м., нежитлової
будівлі літ. Ж площею 477,20 кв.м.

Позивач стверджує, що вона на
підставі ч. 2 ст. 777 ЦК України мала
переважне право перед іншими особами
на придбання даного об'єкту оренди.
Однак, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ярмарок" не
запропонувало їй викупити орендоване
майно, тому позивач просить суд визнати
недійсним з моменту вчинення договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі від
05.04.2012 № 2594.

Дослідивши правову норму, яка
підлягає застосуванню у спірних
відносинах сторін, суд дійшов висновку
про необґрунтованість доводів
позивача, виходячи із наступного.

Частина перша статті 759 ЦК України, як
загальна норма права визначає, що за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Стаття 283 ГК
України передбачає, що за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

В силу статті 526 ЦК України та частини
першої ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Пунктом 2.1 Договору про користування
торговельним місцем на ринку "Теремки-2"
від 01.03.2012 № 41 передбачено, що вступ
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 у користування
об'єктом найму настає в день
надходження авансових платежів в касу
або на розрахунковий рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ярмарок" і діє
терміном згідно проплати.

Згідно п. 7.6 Договору про користування
торговельним місцем на ринку "Теремки-2"
від 01.03.2012 № 41 дія договору
припиняється внаслідок, зокрема,
продажу об'єкту оренди або несплати за
користування об'єктом оренди більше 30
днів.

Законодавець визначає підстави
для визнання правочину недійсним та
настання певних наслідків, а саме:

§ відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України
зміст угоди не може суперечити актам
цивільного законодавства, а також
моральним принципам суспільства;

§ зміст правочину не повинен
суперечити положенням також інших,
окрім актів цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
згідно з Конституцією України (статті 1,
8 Конституції України);

§ згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності угоди є
недотримання в момент здійснення угоди
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України;

§ якщо недійсність угоди прямо не
встановлена законом, проте одна зі
сторін або інша заінтересована особа
оспорює її дійсність за підставами,
встановленими законом, така угода може
бути визнана судом недійсною, що
встановлено ч.3 ст. 215 ЦК України.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує
сторін довести ті обставини, на які
вони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 ГК України
орендар має право на викуп об'єкта
оренди, якщо таке право передбачено
договором оренди.

Крім того, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Терески 2" придбало
цілий комплекс нежитлових будівель, а
орендований об'єкт позивача площею 40,2
кв.м. є лише складовою даного комплексу.
Перший та останній платіж за договором
від 01.03.2012 №41 було проведено 01.03.2012,
тобто договір діяв лише до 01.04.2012. Даним
договором оренди за Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 не передбачено права
викупу об'єкта оренди.

За таких обставин, у задоволенні
позовних вимог Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ярмарок" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теремки-2" про
визнання договору недійсним слід
відмовити, як необґрунтовано
заявленого.

Витрати по судовому збору
покладаються на позивача у справі -
Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізичну особу ОСОБА_1, згідно вимог
ст.44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося
04.06.2014, згідно частини 2 статті 85 ГПК
України було проголошено скорочений
текст рішення, а саме його вступну та
резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись
203, 215, 526, 759, 762, 777 ЦК України, ст. ст. 193, 283,
289 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 66,
67, 69, 82, 84, частиною другою та третьою ст.
85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні заяви Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 про забезпечення позову
відмовити.

2. У задоволенні позову Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ярмарок" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теремки-2" відмовити.

3. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено - 10.06.2014 року

Суддя
Ю.О.Підченко