ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р.
Справа № 922/868/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М.,
суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників:

позивача - Бохан С.О., довіреність б/н
від 14.03.2014 р.

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Будар-Агро", с.
Землянки, Вовчанський район,
Харківська область (вх. №1322 Х/3) на
рішення господарського суду
Харківської області від 07.05.14 у справі
№ 922/868/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спектр-Агро", м.
Обухів, Київська область

до Приватного підприємства
"Будар-Агро", с. Землянки, Вовчанський
район, Харківська область

про стягнення 99 598,43 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 07 травня 2014
року по справі № 922/868/14 (суддя Макаренко
О.В.) позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з Приватного
підприємства "Будар-Агро" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спектр-Агро" 83 400,39
грн. основного боргу, 82,73 грн. відсотків
за користування товарним кредитом, 5
109,58 грн. пені, 10 968,13 грн. 28% річних та 1
991,22 грн. судового збору. В решті позову
відмовлено.

Приватне підприємство "Будар-Агро" з
рішенням суду не погодилося,
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування викладених вимог
відповідач посилається на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права в зв'язку з тим, що
суд першої інстанції не задовольнив
клопотання відповідача про зупинення
провадження у справі № 922/868/14 на
підставі копії ухвали господарського
суду Київської області про відкриття
провадження по справі № 922/1274/14 за
позовом ПП «Будар-Агро» до ТОВ
«Спектр-Агро» з приводу визнання
недійсним договору поставки № 127-ХА від
06.12.2012 р. Відповідач вказує на те, що
дані справи пов'язані між собою,
відносини, які досліджуються по обом
справам склалися між одними й тими ж
суб'єктами господарювання з одних й тих
же підстав, тому вважає, що рішення по
справі, яка розглядається у
господарському суді Київської області
може суттєво вплинути на справу, по
якій прийнято оскаржуване рішення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
з наведеними відповідачем доводами не
погоджується, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
оскаржуване рішення - без змін.

10.06.2014 р. відповідач звернувся до суду
апеляційної інстанції з клопотанням
про відкладення розгляду справи в
зв'язку з хворобою представника -
Красини С.М.

Колегія суддів залишає надане
відповідачем клопотання без
задоволення, оскільки заявником не
аргументовано та не представлено
належних документальних доказів
поважності причин щодо неможливості
товариства забезпечити явку
представника у судове засідання
апеляційної інстанції, ніяких інших
документів або додаткових пояснень
щодо суті спору відповідачем не надано,
хоча відповідач мав об'єктивну
можливість забезпечити реалізацію
своїх процесуальних прав, в тому числі
шляхом участі компетентного
представника в судових засіданнях, а
також надання відповідних доказів до
суду. До того ж, відповідач був не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами
першою-четвертою статті 28 ГПК, з числа
як своїх працівників, так і осіб, не
пов'язаних з ним трудовими відносинами.
Доказів неможливості такої заміни
відповідачем також не представлено.

Враховуючи, що всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте відповідач
не скористався своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов'язковою
господарським судом, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторони, колегія
суддів вважає можливим розглянути
справу по суті в судовому засіданні
12.06.2014 року за відсутності представника
відповідача за наявними у справі
матеріалами.

Перевіривши, в межах вимог,
передбачених статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України,
повноту встановлення обставин справи і
докази по справі на їх підтвердження та
їх юридичну оцінку судом першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 06 грудня
2012 року між позивачем (постачальник) та
відповідачем (покупцем) було укладено
договір поставки № 127-ХА на умовах
товарного кредиту (далі - договір), за
умовами якого позивач зобов'язався
передати у власність покупця продукцію
виробничо-технічного призначення (далі
- товар), а відповідач зобов'язався
прийняти та оплати його вартість,
сплативши за нього визначену договором
грошову суму, а також сплатити відсотки
за користування товарним кредитом в
сумі, визначеній відповідно до умов
договору.

Згідно з п. 1.2. договору найменування
товару, його кількість, ціна за одиницю,
термін поставки відповідачу та базис
поставки, порядок та термін оплати
товару та нарахованих відсотків, інші
умови, визначені в додатку №1 до
договору, який є невід'ємною частиною
цього договору.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що
господарські зобов'язання сторін цього
договору, які виникли на його основі,
існують протягом одного року із дня
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками сторін, крім зобов'язання
покупця по оплаті вартості товару,
процентів за користування товарним
кредитом та відповідальності, які
припиняються лише їх належним
виконанням (крім випадку,
передбаченого п.9.1. договору), а в
частині проведення розрахунків за
товар, по штрафним санкціям - до повного
їх виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач виконав свої договірні
зобов'язання належним чином, поставив
відповідачу товар на загальну суму 182
720,80 грн., що підтверджується
відповідними видатковими накладними:
№ 13542 від 04.02.2013 р. на суму 37 500,00 грн., №
13987 від 07.03.2013 р. на суму 37 960,58 грн., № 13988
від 07.03.2013 р. на суму 17 600,22 грн. та № 22004
від 31.05.2013 р. на суму 89 660,00 грн. (а.с. 18-21),
підписаними повноважними
представниками сторін, та
довіреностями на отримання
відповідачем товарно-матеріальних
цінностей (а.с. 22-24).

Відповідач товар отримав, але в
порушення умов договору поставлений
товар оплатив частково на суму 99 320,41
грн., що підтверджується наданими
позивачем банківськими виписками (а.с.
46-50), в зв'язку з чим у нього утворилась
заборгованість в розмірі 83 400,39 грн.

Окрім того, у відповідності з умовами
договору та в зв'язку з порушенням
відповідачем зобов'язань за договором
позивач нарахував відповідачу 82,73 грн.
відсотків за користування товарним
кредитом, 5147,18 грн. - пені, 10968,13 грн. -
штрафу в розмірі 28 % річних.

За таких обставин, у відповідності з
вимогами ст. 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України, враховуючи, що
матеріалами справи підтверджується
факт поставки товару та його отримання
відповідачем, останній не надав
доказів належного виконання взятих на
себе зобов'язань щодо повної оплати
поставленого товару або обґрунтованих
заперечень проти позовних вимог, суд
першої інстанції дійшов висновку про
задоволення позовних в частині
стягнення з відповідача 83 400,39 грн.
основного боргу, 82,73 грн. відсотків за
користування товарним кредитом, 5 109,58
грн. пені, 10 968,13 грн. 28% річних. В частині
стягнення з відповідача пені в розмірі
37,60 грн. судом відмовлено як
безпідставно заявленими до стягнення.

З даними висновками повністю
погоджується колегія суддів.

Повторно переглядаючи справу,
здійснивши оцінку обставинам справи та
правомірності застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права до даних
правовідносин, колегія суддів
встановила наступне.

Так, за своєю суттю між сторонами
склалися відносини за договором
поставки на умовах товарного кредиту №
127-ХА від 06.12.2012 р.

Статтею 265 Господарського кодексу
України передбачено, що одна сторона -
постачальник зобов'язується передати у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму,
що кореспондується з положеннями ст. 712
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом, або не
випливає з характеру відносин сторін.

Здійснив аналіз наявних матеріалів
справи, колегія суддів встановила, що в
рамках укладеного договору
відповідачем було отримано товар на
загальну суму 182 720,80 грн. за видатковими
накладними № 13542 від 04.02.2013 р.; № 13987 від
07.03.2013 р.; № 13988 від 07.03.2013 р.; № 22004 від
31.05.2013 р.

Дослідивши надані позивачем копії
видаткових накладних, колегія суддів
вважає, що вони повністю відповідають
вимогам ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та містять
обов'язкові реквізити первинних
документів, зокрема: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; посилання на договір; зміст
та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
особистий підпис осіб, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як зазначено Вищим господарським судом
України в інформаційному листі від
17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді окремих норм
матеріального права», підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

В п.2.1. договору відповідач зобов'язався
провести оплату за товар та сплатити
відсотки за користування товарним
кредитом з дотриманням порядку та
термінів, передбачених пунктом 2
договору та додатку №1 до договору.

На виконання умов договору між
сторонами були підписані додатки №1 до
договору - графік оплати товару
покупцем (а.с. 13-14).

Відповідно до п.2.13. договору моментом
переходу права власності на товар від
позивача до відповідача є дата виписки
видаткової накладної на товар.

За умовами п.2.7. договору відповідач
зобов'язався здійснити оплату товару,
вирахованої відповідно до положень
п.п.2.2.-2.4. договору, плати за
користування товарним кредитом та
відсотків за користування товарним
кредитом, шляхом перерахування коштів
в національній валюті на банківський
рахунок позивача.

Матеріалами справи підтверджено, що
вартість отриманого товару була
сплачена відповідачем частково на суму
99 320,41 грн.

В п.2.8. договору передбачено, що за
користування товарним кредитом
позивач щомісячно нараховує, а
відповідач сплачує відсотки в розмірі
та в строк, які передбачені Додатком №1
до договору.

Згідно з п.2.12. договору відсотки за
користування товарним кредитом
нараховуються позивачем щомісячно. До
п'ятого числа місяця наступного за
розрахунковим, сторони підписують акт
надання (приймання-передачі) послуг
товарного кредитування. Акт про
надання послуг товарного кредитування
надсилається позивачем на адресу
відповідача. Відповідач зобов'язався
підписати зазначений акт та повернути
його протягом одного дня з дати
отримання. У разі якщо підписаний акт
не повертається позивачу, акт
вважається схваленим і підписаним
відповідачем. Сплата нарахованих
відсотків відбувається одночасно з
оплатою вартості ціни товару
відповідно до затвердженого графіку
оплати товару відповідачем в додатку
№1 до даного договору.

Таким чином, судом апеляційної
інстанції встановлено, що у
відповідача станом на день звернення
позивача до суду з позовом утворилась
заборгованість перед позивачем з
оплати товару за договором у розмірі
83400,39 грн. та заборгованість за
відсотками за користування товарним
кредитом у розмірі 82,73 грн., яка
відповідачем жодним чином не
спростована.

Крім того, позивач нарахував та
пред'явив до стягнення з відповідача
5147,18 грн. пені за період з 02.09.2013 р. по
04.03.2014 р.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

В п. 7.2.1. договору (п.А) встановлено, що за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань по оплаті у встановлені
договором терміни вартості (ціни)
товару та/або відсотків за
користування товарним кредитом
відповідач сплачує позивачу пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період прострочення,
від суми боргу, за кожен день такого
прострочення.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок, колегія суддів дійшла
висновку, що позивачем невірно
обрахований період нарахування пені у
відповідності до вимог вказаної
статті.

За результатами проведеного судом
перерахунку сума пені дорівнює 5109,58
грн. за період 02.09.2013 р. по 02.03.2014 р.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені правомірно визнані такими, що
підлягають задоволенню в розмірі 5109,58
грн. В іншій частині позовних вимог
щодо стягнення з відповідача пені в
розмірі 37,60 грн. судом відмовлено у
зв'язку з безпідставним пред'явленням
до стягнення.

Окрім того, в п. 7.2.1. договору (п.В)
передбачено, що за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань по
оплаті у встановлені договором терміни
вартості (ціни) товару та/або відсотків
за користування товарним кредитом
відповідач сплачує на користь позивача
штраф за неправомірне користування
коштами в розмірі 28 відсотків річних
від простроченої суми.

Позивач у позовній заяві також просив
суд стягнути з відповідача
10968,13 грн. штрафу в розмірі 28%
річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України
штрафом є грошова сума, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Враховуючи вищевикладені приписи
закону, колегія суддів дійшла висновку
про те, що 28 відсотків річних з
простроченої суми, за своєю правовою
природою є процентами річних від
простроченої суми, передбачених ч. 2 ст.
625 ЦК України і відповідно, не є
неустойкою у вигляді штрафу (ч. 2 ст. 549
ЦК України).

За таких обставин, суд вважає, що
вказані в п. 7.2.1. (п.В) договору поставки
28 відсотків річних з простроченої суми
помилково визначено як штраф.

Разом з цим, перевіривши правильність
нарахування позивачем 10968,13 грн. 28%
річних, колегія суддів вважає
правомірними висновки суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги в
цій частині є обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
правомірного висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в частині стягнення 83 400,39 грн.
основного боргу, 82,73 грн. відсотків за
користування товарним кредитом, 5 109,58
грн. пені, 10 968,13 грн. 28% річних.

Слід зазначити, що відповідачем не
наведено жодних аргументованих
доводів щодо суті вирішення даного
господарського спору. Відповідач
заборгованість за договором та суму
нарахованих штрафних санкцій жодним
доказом не спростовує, однак
посилається на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права в
зв'язку з тим, що суд першої інстанції
не задовольнив клопотання відповідача
про зупинення провадження у справі №
922/868/14 на підставі копії ухвали
господарського суду Київської області
про відкриття провадження по справі №
922/1274/14 за позовом ПП «Будар-Агро» до ТОВ
«Спектр-Агро» з приводу визнання
недійсним договору поставки № 127-ХА від
06.12.2012 р., колегія суддів зазначає
наступне.

Статтею 79 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено вичерпний перелік підстав
зупинення провадження у справі.

Як зазначено в п. 3.16 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18, відповідно до
частини першої статті 79 ГПК
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом. При цьому пов'язаною з
даною справою є така інша справа, у якій
інший суд встановлює обставини, що
впливають чи можуть вплинути на
подання і оцінку доказів у даній
справі; в тому числі йдеться про факти,
які мають преюдиціальне значення
(частини друга- четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Однак, відповідачем в наданому до суду
клопотанні про зупинення провадження у
справі не наведено жодного
мотивованого доводу, в чому саме
полягає неможливість розгляду даної
справи та які обставини неможливо
встановити суду самостійно при
вирішенні даного господарського спору,
з урахуванням того, що предметом даного
господарського спору є стягнення
заборгованості за договором поставки
на умовах товарного кредиту № 127-ХА від
06.12.2012р., а відповідачем жодним чином не
спростовується як факт укладання цього
договору, так і факт поставки та
отримання відповідачем товару на
підставі видаткових накладних.

До того ж, відповідач мав право та
можливість звернутися з зустрічним
позовом про визнання договору № 127-ХА
від 06.12.2012 р. недійсним в межах даної
справи, тим більше, що первісне
звернення з такою вимогою було саме до
господарського суду Харківської
області (потім справа була передана за
підсудністю до господарського суду
Київської області).

Таким чином, посилання відповідача на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права в зв'язку з
відхиленням клопотання про зупинення
провадження у справі № 922/868/14 на
підставі копії ухвали господарського
суду Київської області про відкриття
провадження по справі № 922/1274/14 за
позовом ПП «Будар-Агро» до ТОВ
«Спектр-Агро» з приводу визнання
недійсним договору поставки № 127-ХА від
06.12.2012 р., є безпідставними та не
впливають на правомірність висновків
викладених в рішенні суду.

За таких обставин, відповідач ані під
час вирішення спору у господарському
суді Харківської області, ані під час
розгляду його апеляційної скарги не
надав жодного належного матеріального
доказу обґрунтованості та
правомірності як своїх заперечень
проти позову, так і висловлених у своїй
апеляційній скарзі тверджень. Наведені
ним в апеляційній скарзі доводи про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права нічим не
обґрунтовані та не узгоджуються з
наявними у справі матеріалами. Його
позиція не підтверджена належними та
допустимими доказами. Тому, вказані
вимоги відповідача, що зазначені в
апеляційній скарзі, не підлягають
задоволенню, а наведені на їх
підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Харківської
області від 07.05.14 у справі № 922/868/14.

Керуючись статтями ст. ст. 32-34, 43, 99, 101,
пунктом 1 статтею 103, статтею 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Будар-Агро", с. Землянки,
Вовчанський район, Харківська область
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 07.05.14 у справі
№ 922/868/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 13 червня 2014 року.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Білецька А.М.

Суддя
Гребенюк Н. В.