ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 р.
Справа № 914/1729/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства „Укртелеком" в особі
Львівської філії ПАТ „Укртелеком",
м.Львів

до відповідача: Департаменту
житлово-комунального господарства
Львівської обласної державної
адміністрації, м.Львів

про стягнення 10 282,21 грн.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Романяк Н.Б., представник
(довіреність №903 від 11.12.2013р.);

від відповідача: Терех Т.В., представник
(довіреність від 14.05.2014 р.)

Представникам сторін роз'яснено їх
права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

На розгляд господарського суду
Львівської області подано позов
Публічного акціонерного товариства
„Укртелеком" в особі Львівської філії
ПАТ „Укртелеком", м.Львів до
Департаменту житлово-комунального
господарства Львівської обласної
державної адміністрації, м.Львів про
стягнення 10282,21грн.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 19.05.2014р.
призначив розгляд справи на 02.06.2014 р. В
судових засіданнях оголошувалася
перерва та розгляд справи відкладався
з підстав, викладених у відповідних
ухвалах суду.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив
задоволити.

З приводу заявленого позову пояснив, що
між позивачем та відповідачем було
укладено договір про надання
телекомунікаційних послуг, на
виконання умов якого відповідачу було
надано послуги. Однак, відповідач свої
зобов'язання щодо оплати вартості
послуг належним чином не виконав, в
результаті чого виникла
заборгованість в розмірі 9 744 грн. 37 коп.
У зв'язку з порушенням строків оплати
позивач просив стягнути з відповідача
3% річних в сумі 203 грн. 20 коп. та
інфляційні втрати в сумі 334 грн. 97 коп., а
також судові витрати.

В судовому засіданні представник
відповідача визнав наявність
заборгованості за телекомунікаційні
послуги, зазначив про вжиття
відповідачем заходів з метою погашення
боргу. Також зазначив про важке
матеріальне становище Департаменту,
яке зумовлене недостатністю
фінансування з державного бюджету, у
зв'язку з чим просив суд відстрочити
виконання рішення до 31.12.2014 р.

Представник позивача проти
відстрочення виконання рішення не
заперечив.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

01.09.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством «Укртелеком» (позивач у
справі) та Департаментом
житлово-комунального господарства
Львівської обласної державної
адміністрації (абонент, відповідач у
справі) укладено договір №15621 про
надання телекомунікаційних послуг,
відповідно до п.1.1 якого Укртелеком
відповідно до умов договору
зобов'язався надавати абоненту
загальнодоступні (універсальні) та
інші телекомунікаційні послуги,
супутні (додаткові) послуги, згідно
переліку та в обсягах, замовлених
абонентом, (послуги), а абонент
зобов'язався своєчасно оплачувати
отримані послуги відповідно до умов
цього договору.

Згідно п.7.1. договору, договір вступає в
силу з дня його підписання
Укртелекомом та абонентом і діє
протягом одного року.

Відповідно до п. 3.4.2. договору, абонент
зобов'язався своєчасно оплачувати
отримані послуги в повному обсязі.

Рахунок за отримані послуги
оплачується абонентом не пізніше 20
числа місяця, що настає після повного
розрахункового періоду (при кредитному
порядку оплати) та до 20 поточного
місяця у разі застосування попередньої
(авансової) оплати (п.4.15 договору).

На виконання умов вищевказаного
договору, позивач за період з червня 2013
р. по квітень 2014 р. надав відповідачеві
телекомунікаційні послуги на загальну
суму 24 517 грн. 59 коп. що підтверджується
рахунками-актами за телекомунікаційні
послуги, наявними в матеріалах справи,
проте відповідач свої зобов'язання
перед позивачем щодо оплати вартості
послуг належним чином не виконав, на
дату розгляду справи в суді
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 9 744 грн. 37 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.901 ЦК України, за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором. (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК
України, договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до проведеного судом
розрахунку, суми інфляційних втрат та 3%
річних, які підлягають стягненню з
відповідача, відповідають сумам,
заявленим до стягнення позивачем, та
становлять 334 грн. 97 коп. та 203 грн. 20коп.
відповідно.

Щодо клопотання відповідача про
відстрочення виконання рішення суду до
31.12.2014 р. слід зазначити наступне.

Право суду при прийнятті рішення
відстрочити або розстрочити його
виконання передбачене п.6 ст.83 ГПК
України.

При наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, господарський суд може
відстрочити виконання рішення. При
цьому під відстрочкою виконання
рішення суду слід розуміти відкладення
чи перенесення виконання рішення на
новий строк, який визначається
господарським судом.

Питання задоволення заяви сторони у
справі про відстрочку виконання
рішення суду вирішується судом в
кожному конкретному випадку, виходячи
з особливого характеру обставин
справи, що унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Вищенаведені обставини узгоджуються
із правовою позицією Вищого
господарського суду України
викладеною у п.7.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України» від 17.10.2012 № 9.

Розглянувши клопотання відповідача
про відстрочку виконання рішення суду,
враховуючи відсутність заперечень з
боку представника позивача, суд вважає
за можливе задоволити його та
відстрочити виконання рішення суду до
31.12.2014 р.

Задовольняючи клопотання, суд бере до
уваги причини невиконання грошового
зобов'язання відповідачем та його
матеріальне становище, а також те, що
відповідач зобов'язався вживати всіх
заходів до якнайшвидшого погашення
заборгованості.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення, складає 9744грн.
37 коп. основного боргу, 203 грн. 20 коп. 3%
річних та 334 грн. 97 коп. інфляційних
втрат.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
то судові витрати по розгляду справи
необхідно покласти на відповідача
відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 509, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 901, 903 ЦК
України, ст.ст. 174, 193, ГК України та ст.ст.
4-3, 32, 33, 34, 44, 49, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Департаменту
житлово-комунального господарства
Львівської обласної державної
адміністрації, м.Львів, вул.Винниченка,
6 (ідентифікаційний код 38853521) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком» в особі Львівської філії
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком», м. Львів, вул. Дорошенка, 43
(ідентифікаційний код 01186030) 9 744 грн. 37
коп. основного боргу, 203 грн. 20 коп. 3%
річних, 334грн. 97 коп. інфляційних втрат
та 1 827 грн. 00 коп. судового збору з
відстрочкою виконання рішення до 31.12.2014
р.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 16.06.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повне рішення складено 20.06.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.