ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року Справа № 904/9403/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Остапенка
М.І. (головуючого),

Гончарука
П.А. (доповідача),

Стратієнко
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
відокремленого структурного
підрозділу "Криворізька дирекція
залізничних перевезень" державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" на ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 24 березня 2014
року у справі № 904/9403/13 за позовом
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" до
публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" про стягнення суми, -

Встановив:

У грудні 2013 року державне підприємство
"Придніпровська залізниця" звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
відкритого акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", про стягнення збору за
зберігання вантажу та плату за
користування вагонами в сумі 22008,84 грн.,
посилаючись на вину відповідача у
затримці вагонів на підходах до
станції призначення.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18 лютого
2014 року в позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, з клопотанням про відновлення
строку на апеляційне оскарження
рішення суду.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 24
березня 2014 року відхилено клопотання
позивача про поновлення строку на
апеляційне оскарження рішення у
справі, апеляційну скаргу повернуто
без розгляду.

У касаційній скарзі відокремлений
структурний підрозділ "Криворізька
дирекція залізничних перевезень"
державного підприємства
"Придніпровська залізниця",
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, просить ухвалу у
справі скасувати, а справу передати на
розгляд до того ж суду.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач просить залишити
оскаржуване судове рішення без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення,
вказуючи на безпідставність
викладених в ній доводів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечення проти них, суд вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів, а на ухвалу
місцевого господарського суду -
протягом п'яти днів з дня їх оголошення
місцевим господарським судом. У разі
якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до ст. 84 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
лютого 2014 року в судовому засіданні, в
присутності повноважних представників
сторін, оголошено вступну та
резолютивну частину судового рішення.

Повний текст судового рішення від 18
лютого 2014 року підписаний 24 лютого 2014
року, про що зазначено на останньому
аркуші рішення (т.с. 2, а.с. 110).

4 березня 2014 року позивач звернувся до
місцевого господарського суду з
клопотанням про видачу повного тексту
судового рішення. Апеляційну скаргу
ним подано 12 березня 2014 року, після
закінчення процесуального строку,
передбаченого ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України, з
клопотанням про його відновлення.

Відмовляючи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України у відновленні пропущеного
строку, встановленого для оскарження
судових рішень в апеляційному порядку,
господарський суд другої інстанції,
посилаючись на вимоги ст. 53
Господарського процесуального кодексу
України, виходив з відсутності у
відповідному клопотанні скаржника
посилань на поважні причини такого
пропуску.

Проте, з висновком апеляційного
господарського суду про відхилення
клопотання позивача та повернення
апеляційної скарги без розгляду
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Згідно зі ст. 129 Конституції України
однією з основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.
Право апеляційного оскарження рішення
місцевого господарського суду, що не
набрало законної сили, передбачено
ст.ст. 22, 91 Господарського
процесуального кодексу України.
Необхідною умовою здійснення стороною
цього права є її обізнаність зі змістом
оскаржуваного судового рішення, що дає
можливість стороні викласти свої
вимоги та обґрунтувати їх.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи. У разі проголошення у судовому
засіданні тільки вступної та
резолютивної частин рішення
господарський суд повідомляє, коли
буде складено повне рішення. Рішення
суду, яке містить вступну та
резолютивну частини, підписується всім
складом господарського суду і
додається до справи. Повне рішення
повинно бути складено у строк не більше
п'яти днів з дня проголошення вступної
і резолютивної частини рішення.

В порушення зазначеної норми
процесуального права, місцевий
господарський суд, проголосивши в
судовому засіданні лише вступну та
резолютивну частину судового рішення,
що вбачається з протоколу судового
засідання (т.с. 2 а.с. 105), не повідомив
сторін про те, коли саме буде складено
повне рішення.

На вказане порушення місцевим судом
вимог чинного процесуального
законодавства апеляційний
господарський суд уваги не звернув, а
також, посилаючись на норми ст. 53
Господарського процесуального кодексу
України, не врахував, що даний Кодекс не
пов'язує право суду відновити
пропущений процесуальний строк лише з
певним колом обставин, що спричинили
пропуск строку. Отже, у кожному випадку
суд повинен, з урахуванням конкретних
обставин пропуску строку, оцінити
доводи, що наведені на обґрунтування
клопотання про його відновлення, та
зробити мотивований висновок щодо
поважності чи неповажності причин
пропуску строку. Встановлені законом
строки вчинення процесуальних дій
мають своїм завданням забезпечення
ефективного захисту порушених прав
особи.

Залишивши поза увагою наведене,
апеляційний господарський суд
оскаржуваної ухвалою фактично обмежив
суб'єкта оскарження у здійсненні прав,
передбачених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції
України.

З огляду на викладене, ухвалу
апеляційної інстанції не можна визнати
законною, обґрунтованою, прийнятою
відповідно до вимог чинного
законодавства та матеріалів справи, а
тому вона підлягає скасуванню, а справа
- направленню до того ж суду для
розгляду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112,
11113 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський
суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відокремленого
структурного підрозділу "Криворізька
дирекція залізничних перевезень"
державного підприємства
"Придніпровська залізниця"
задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 24
березня 2014 року у справі № 904/9403/13
скасувати, а справу направити до того ж
суду для здійснення апеляційного
провадження.

Головуючий
Остапенко М.І.

Судді
Гончарук П.А.

Стратієнко Л.В.