ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
Коцюбинського, 2-а тел.: 61-72-21
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" червня 2014 р.
Справа № 907/159/14

За заявою товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія „БВ", с.
Ільниця Іршавського району

ДО товариства з обмеженою
відповідальністю „Лігніт", с. Ільниця
Іршавського району ()

ПРО визнання банкрутом

Суддя Ремецькі О.Ф.

Представники:

від заявника - Черепаня М.В. представник
за довіреністю б/н від 17.07.2013р.

від боржника - не з'явились

від кредитора - Міхал М.А. - представник
за довіреністю від 26.07.2013р.

від кредитора - Попович М.В. - головний
державний податковий інспектор з
питань юридичної роботи, представник
за довіреністю №1157 від 01.08.2013р.

Розпорядник майна - арбітражний
керуючий Руденко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заявник звернувся до Господарського
суду Закарпатської області з заявою
про порушення провадження у справі про
банкрутство боржника - товариства з
обмеженою відповідальністю „Лігніт",
с. Ільниця Іршавського району (), оскільки останнє має
кредиторську заборгованість у сумі
1445400грн. і неспроможне її погасити.

Ухвалою Господарського суду
Закарпатської області від 06.03.2014 р.
№907/159/14 заяву товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія „БВ", с.
Ільниця Іршавського району було
прийнято до розгляду, підготовче
засідання призначено на 19.03.2014р.,
визначеного автоматизованою системою
арбітражного керуючого Руденко О.В.
зобов'язано подати заяву про участь у
справі.

Ухвалою Господарського суду
Закарпатської області від 19.03.2014
порушено провадження у справі про
банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю „Лігніт", с. Ільниця
Іршавського району ().
Визнано грошові вимоги ініціюючого
кредитора - товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія „БВ" на
суму 1445400грн. Введено процедуру
розпорядження майном товариства з
обмеженою відповідальністю „Лігніт",
с. Ільниця Іршавського району (). Призначено розпорядником
майна товариства з обмеженою
відповідальністю „Лігніт"
арбітражного керуючого Руденко Ольгу
Василівну (свідоцтво на право
здійснення діяльності арбітражного
керуючого НОМЕР_2 від 17.07.2013р.).
Визначено дату проведення
попереднього судового засідання на
06.05.2014р. Оприлюднено на офіційному
веб-сайті Вищого господарського суду
України оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Лігніт" (90130,
Закарпатська область, Іршавський
район, с. Ільниця, вул. Радянська,
будинок 75; ).

У зв'язку з поданими клопотаннями в
засіданні суду 06.05.2014р., попереднє
засідання було відкладено до 16.05.2014р.

Ухвалою суду від 16.05.2014р. попереднє
судове засідання було відкладено на
04.06.2014р. з мотивів, викладених в ній.

Ухвалою суду від 04.06.2014 року попереднє
судове засідання було відкладено на
11.06.2014р., а в засіданні суду 11.06.2014р.
судом в порядку вимог ст.. 77 ГПК України
було оголошено перерву до 12.06.2014р.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" у
попередньому засіданні господарський
суд розглядає всі вимоги кредиторів, у
тому числі щодо яких були заперечення
боржника і які не були внесені
розпорядником майна до реєстру вимог
кредиторів, а також ті, що визнані
боржником та внесені розпорядником
майна до реєстру вимог кредиторів, і
вирішує питання про його затвердження.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
конкурсні кредитори за вимогами, які
виникли до дня порушення провадження у
справі про банкрутство, зобов'язані
подати до господарського суду письмові
заяви з вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують,
протягом тридцяти днів від дня
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення провадження у справі про
банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових
вимог кредиторів до боржника
починається з дня офіційного
оприлюднення оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і
поновленню не підлягає.

Оголошення про порушення справи про
банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю „Лігніт", с. Ільниця
Іршавського району ()
було опубліковано на офіційному
веб-сайті Вищого господарського суду
України 19.03.2014 номер публікації 1726.

30.04.2014р. на адресу Господарського суду
Закарпатської області надійшла заява
фізичної особи ОСОБА_6, с. Довге
Іршавського району б/н та б/д (згідно
відмітки канцелярії суду отримано
30.04.2014р. за №02.5.1-14/5563/14) про визнання
додаткових кредиторських вимог на
загальну суму 131790,17грн.

Розпорядником майна боржника та
боржником подано господарському суду
письмове пояснення по суті поданої до
суду заяви, згідно з яким вимоги
фізичної особи ОСОБА_6, с. Довге
Іршавського району про визнання
кредиторських вимог за рішенням
боржника не визнаються в повному
обсязі.

Судовим розглядом вимог кредитора
встановлено наступне:

Так, ОСОБА_6 згідно наказу №2-к від
21.01.2013р. був прийнятий на посаду
технічного директора ТОВ «Лігніт» за
сумісництвом на 0,75 ставки з окладом
згідно штатного розкладу, на умовах
неповного робочого часу і оплатою
відповідно до відпрацьованого часу.

13 червня 2013 року ОСОБА_6 було звільнено
з посади за власним бажанням у
відповідності до ст. 38 КЗпП України.
Разом з тим, йому не виплачена
заробітна плата.

Згідно довідки ТОВ „Лігніт" №64 від
13.06.2013р. заборгованість товариства
перед працівником по виплаті
заробітної плати складає суму 19317,53грн.

Згідно даних розрахункової відомості
по заробітній платі підприємства
боржника станом на грудень 2013 року,
наданих на вимогу суду розпорядником
майна, заборгованість перед ОСОБА_6 по
розрахункам із заробітної плати (661
рахунок) становить 22467,29грн.

Згідно статті 47 Кодексу законів про
працю, власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Відповідно до ст. 49 Кодексу законів про
працю, власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний видати працівникові
на його вимогу довідку про його роботу
на даному підприємстві, в установі,
організації із зазначенням
кваліфікації, посади, часу роботи і
розміру заробітної плати.

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Відповідно до проведеного кредитором
розрахунку сума заборгованості ТОВ
«Лігніт» перед ОСОБА_6 становить
131790,17грн., в тому числі по видах виплат: -
заборгованість по заробітній платі -
19317,53грн., - нарахована компенсація (на
18.03.2014 р.) за несвоєчасний розрахунок
при звільненні працівника - 112472,64грн.

Кредитор стверджує, що в супереч
вищенаведених норм, остаточного
розрахунку з ним проведено не було.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги ініціюючого кредитора
підлягають задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що з 21 січня 2013 року
по 14 червня 2013 року ОСОБА_6 працював на
посаді технічного директора ТОВ
„Лігніт".

Як убачається зі штатного розкладу ТОВ
„Лігніт", з січня 2013 року був
встановлений посадовий оклад
технічного директора в розмірі 8000грн.

Також судом встановлено, що з січня 2013
року ОСОБА_6 нараховувалась заробітна
згідно зі штатним розкладом, однак
виплачувалась несвоєчасно і не в
повному обсязі.

Разом з тим, згідно з наказом про
звільнення ОСОБА_6 від 14 червня 2013 року
з ним повинен був бути проведений
повний розрахунок по заборгованості по
заробітній платі в сумі 19317,53грн.

Кредитор, посилаючись на наданий суду
розрахунок, вказує на існування
заборгованості по заробітній платі в
сумі 19317,53грн. Разом з тим, у
відповідності до відомостей про
нарахування та виплату заробітної
плати на ТОВ „Лігніт" за грудень 2013
року, їх дані свідчать про наявність
беззаперечної заборгованості по
даному виду нарахувань, заборгованості
по виплаті заробітної плати ОСОБА_6
становить суму 22467,29грн.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
передбачено, що відповідно до
загальних положень статей 1 і 2 Закону
розмір заробітної плати за працю на
підставі трудового договору залежить
від професійно-ділових якостей
працівника, складності й умов
виконуваної ним роботи, результатів
останньої та господарської діяльності
підприємства і що за своєю структурою
заробітна плата складається: з
основної - винагороди за виконану
роботу відповідно до встановлених норм
праці (норм часу, виробітку,
обслуговування, посадових обов'язків);
із додаткової - винагороди за працю
понад установлені норми, за трудові
успіхи та винахідливість і за особливі
умови праці (доплати, надбавки,
гарантійні й компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством,
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій); а також
із заохочувальних та компенсаційних
виплат - винагороди за підсумками
роботи за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями,
компенсаційних та інших грошових і
матеріальних виплат, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад установлені цими актами норми.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
2371 цього кодексу від 22.02.2012р. №4-рп/2012
встановлено, що під заробітною платою,
що належить працівникові, або, за
визначенням, використаним у частині
другій статті 233 Кодексу, належною
працівнику заробітною платою
необхідно розуміти усі виплати, на
отримання яких працівник має право
згідно з умовами трудового договору і
відповідно до державних гарантій,
встановлених законодавством для осіб,
які перебувають у трудових
правовідносинах з роботодавцем,
незалежно від того, чи було здійснене
нарахування таких виплат.

Невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням, а отже,
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог лише на момент
припинення такого правопорушення, яким
є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку
перебігу строку звернення працівника
до суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні
визначальними є такі юридично значимі
обставини, як невиплата належних
працівникові сум при звільненні та
факт проведення з ним остаточного
розрахунку.

Відтак, даним рішенням передбачено
необмежений час для звернення
працівника з позовом до підприємства
про виплату належних йому нарахувань
по заробітній платі.

Також Рішенням Конституційного Суду
України у справі за конституційним
зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо
офіційного тлумачення положення
частини другої статті 233 Кодексу
законів про працю України від 15 жовтня
2013 року №9-рп/2013 передбачено, що
Положенням статті 34 Закону передбачено
компенсацію працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати, що
провадиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.
Згідно зі статтями 1, 2 Закону України
,,Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року
підприємства, установи і організації
всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи), а
саме у разі затримки на один і більше
календарних місяців виплати
нарахованих громадянам грошових
доходів: пенсії, соціальних виплат,
стипендії, заробітної плати (грошового
забезпечення) тощо.

Тобто, положення даного Рішення
стосуються виключно можливості
проведення нарахування компенсації
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати під час роботи
працівника, а не після його звільнення
з займаної посади.

Відтак, аналіз всіх вищезазначених
норм свідчить про те, що всі суми
(заробітна плата, вихідна допомога,
компенсація за невикористану
відпустку, оплата за час тимчасової
непрацездатності тощо), належні до
сплати працівникові, мають бути
виплачені у день звільнення цього
працівника. Закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок,
виплатити всі суми, що йому належать;
при невиконанні такого обов'язку з вини
власника або уповноваженого ним органу
наступає передбачена ст. 117 КЗпП
України відповідальність.

Так, згідно з розрахунковими
відомостями ТОВ „Лігніт" по заробітній
платі боржник підтверджує факт
невиплати ОСОБА_6 заробітної плати за
період з січня 2013 року по червень 2013
року в розмірі 19317,53грн.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому свої вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Таке роз'яснення цієї норми права, крім
наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України, надав і
Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього
кодексу.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100
„Про затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати" норми
даного акту застосовуються у випадках,
коли згідно з чинним законодавством
виплати провадяться виходячи із
середньої заробітної плати.

Відповідно до п. п.2,8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМУ від 8
лютого 1995 року №100 середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні обчислюється виходячи з
виплат за останні 2 календарних місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата, тобто
перед звільненням.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів /годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
роботи (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відтак, перевіривши поданий кредитором
розрахунок нарахування середнього
заробітку за весь період затримки
розрахунку по заробітній платі на суму
112472,64грн. суд вважає за необхідне
задовольнити вимоги кредитора в цій
частині частково з нарахуванням таких
виплат до дати порушення провадження у
справі в сумі 96405,12грн.

Що стосується заперечень розпорядника
майна про те, що дана вимога кредитора
надійшла до суду з порушенням вимог ч.1,
2 ст. 23 Закону, то такі не можуть бути
взяті судом до уваги з огляду на те, що у
відповідності до вимог абз. 2 ч.4 ст. 23
Закону передбачено, що Особи, вимоги
яких заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу в ліквідаційній процедурі.
Однак, відповідне правило не
поширюється на вимоги кредиторів щодо
виплати заробітної плати, авторської
винагороди, аліментів, а також на
вимоги щодо відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян,
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування

Керуючись ст.ст. 23, 45 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст.ст.5, 86 Господарського
процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Визнати ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, ідент. код
НОМЕР_1) кредитором Товариства з
обмеженою відповідальністю „ЛІГНІТ"
(90130, Закарпатська обл.., Іршавський
район, село Ільниця, вул. Радянська,
будинок 75, код ЄДРПУО 00176265) з грошовими
вимогами на суму115722,65грн. - вимоги І
черги.

2. Вимоги ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, ідент. код
НОМЕР_1) до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ЛІГНІТ" (90130,
Закарпатська обл.., Іршавський район,
село Ільниця, вул. Радянська, будинок 75,
код ЄДРПУО 00176265) на суму 16067,52грн.
компенсації при несвоєчасному
розрахунку відхилити.

Суддя
О.Ф. Ремецькі