РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.
Справа № 924/339/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Розізнана І.В.

судді
Грязнов В.В. ,

судді
Мельник О.В.

при секретарі судового засідання
Карпець О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
товариства з обмеженою
відповідальністю "Золота роса агро" на
рішення господарського суду
Хмельницької області від 23.04.14 р. у
справі № 924/339/14 (суддя Олійник Ю.П.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю " Агросем" (м. Київ)

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Золота роса агро"
(с.Бражинці, Полонський район,
Хмельницька область)

про стягнення 372 874,08 грн., у т.ч. 269 848,40
грн. основної заборгованості, 16404,69 грн.
пені, 82330,15 грн. штрафу, 1020,01 грн.
скоригованої вартості товару та 3270,83
грн. 3% річних

за участю представників сторін:

позивача - Голуб О.І., представник за
дов. №б/н від 05.06.2014р.;

відповідача - не з'явився;

Судом роз'яснено представнику права та
обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК
України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агросем" звернулося
до господарського суду Хмельницької
області та просило стягнути з
товариство з обмеженою
відповідальністю "Золота роса агро"
372874,08 грн., у т.ч. 269848,40 грн. основної
заборгованості, 16404,69 грн. пені, 82330,15
грн. штрафу, 1020,01 грн. скоригованої
вартості товару та 3270,83 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 23.04.14 р. у
справі № 924/339/14 позов задоволено
частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю "Золота роса агро"
с.Бражинці, Полонський район,
Хмельницька область (вул. Колгоспна, 2,
код 37993260) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю " Агросем"
м. Київ (вул. Голосіївська, 7, адм. Корпус
1-А, кім.414, код 30967207) 269848,40 грн. (двісті
шістдесят дев'ять тисяч вісімсот сорок
вісім гривень 40 коп.) основної
заборгованості, 1020,01 грн. (одна тисяча
двадцять гривень 01 коп.) скоригованої
вартості товару, 8202,35грн. (вісім тисяч
двісті дві гривні 35 коп.) пені, 41165,08грн.
(сорок одна тисяча сто шістдесят п'ять
гривень 08 коп.) штрафу, 3270,83 грн. (три
тисячі двісті сімдесят гривень 83 коп.) 3%
річних, 7457,48 грн. (сім тисяч чотириста
п'ятдесят сім гривень 48 коп.)
відшкодування сплаченого судового
збору. У решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення місцевий
господарський суд виходив з того, що
відповідно до умов договору поставки
від 15.05.13р. №15.05.13-ЖМ позивачем
здійснено поставку товару, який
відповідачем прийнятий, що
підтверджується видатковою накладною
від 04.06.13р. та довіреністю від 31.05.13р.,
відповідач не виконав належним чином
зобов'язань щодо оплати вартості
одержаного товару, у зв'язку з чим
виникла заборгованість у розмірі 269848,40
грн., що підтверджується наданими в
матеріали справи доказами та
визнається відповідачем, тому місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім того, суд першої інстанції
задоволив вимоги позивача щодо
стягнення 3% річних і скоригованої
вартості товару у зв'язку із
збільшенням курсу дол. США, що
передбачено договором. При стягненні з
відповідача штрафу та пені суд
скористався своїм правом та зменшив на
50% їх розмір, відповідно до п.3 ч. 1 ст.83 ГК
України.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Хмельницької
області від 23.04.14 р. у справі № 924/339/14
відповідач - товариство з обмеженою
відповідальністю "Золота роса агро"
звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення в частині стягнення штрафу в
розмірі 41 165,08 грн. скасувати та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що оскаржене рішення в
частині стягнення штрафу прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з'ясуванням обставин справи, що мають
значення для розгляду справи.

Скаржник вважає, що до даних
правовідносин щодо стягнення штрафних
санкцій необхідно застосовувати ЗУ
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

На думку скаржника за неналежне
виконання зобов'язань за договором
судом стягується лише пеня. Вказує, що
яким би способом не визначався у
договорі розмір неустойки (штрафу,
пені), він не може перевищувати розмір,
який встановлений законом як
граничний, тобто не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ.

У відзиві на апеляційну скаргу №4438 від
04.06.2014р. товариство з обмеженою
відповідальністю " Агросем" вказує, що
одночасне стягнення з відповідача
штрафу та пені не являється дворазовим
притягненням до відповідальності за
одне і те саме порушення зобов'язання,
оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України
пеня і штраф є формами неустойки, а
відповідно до ст. 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій. Зазначає, що
безпідставним є посилання скаржника
про обмеження нарахування штрафу
згідно ЗУ "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", оскільки ст. 3 зазначеного
закону передбачено обмеження
подвійною обліковою ставкою НБУ
виключно одного підвиду неустойки -
пені, а не штрафу.

В судовому засіданні 10.06.2014р.
представник позивача заперечив доводи
апеляційної скарги, надав пояснення по
суті справи. Просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, рішення суду
першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду апеляційної скарги
повідомлявся належним чином.

Оскільки судом явка представників
сторін в судове засідання обов'язковою
не визнавалась (ухвала суду від
22.05.2014р. а.с. 65), колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги без участі
відповідача за наявними у справі
матеріалами.

Згідно статті 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Дослідивши докази у справі, заслухавши
пояснення представника позивача,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агросем" (позивач) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Золота роса агро"
(відповідач) укладений договір
поставки від 15.05.13 №15.05.13-ЖМ (а.с. 27- 32).

Відповідно до п.1.1. договору позивач, як
постачальник, зобов'язується поставити
покупцеві товар у власність, а
відповідач, як покупець, зобов'язується
прийняти та оплатити товар на умовах
договору.

Згідно з п.2.1 договору ціна, кількість,
асортимент товару зазначаються у
специфікації (додаток №1 до договору),
що є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 3.4 договору покупець оплачує
товар: 50000,00грн. до 17.05.13р., 50000,00грн. до
24.05.13р., 100000,00грн. до 01.08.13р., 211650,75грн. до
31.10.13р.

Як додаток до договору поставки
сторонами підписана специфікація №1
(а.с. 33), згідно якої відповідачу
постачається причіпний обприскувач
Pompeo 2013р.в. вартістю 411650,75грн., що
еквівалентно 50500,00грн. дол. США.

Позивачем на виконання умов договору
передано відповідачу товар вартістю
411650,75грн., що підтверджується
видатковою накладною від 04.06.13р.
№4/06-8(а.с. 34)

Відповідач даний товар одержав на
підставі довіреності №21 від 31.05.13р. (а.с
35), за який розрахувався частково,
сплативши 14.06.13р. - 51802,35грн.,
25.07.13р.-50000,00грн., 20.09.13р.-10000,00грн., 03.10.13р.
-10000,00грн., 15.10.13р.- 20000,00грн., у зв'язку з
чим виникла заборгованість у розмірі
269848,40грн.

Згідно з п.3.6 договору відповідач, окрім
здійснення плати за товар, у день
здійснення платежу зобов'язаний
сплатити проіндексовану (скориговану)
вартість товару у разі збільшення
курсу дол. США на міжбанківському
валютному ринку України, яка
визначається за наступною формулою:
Х2=Х1*Y2/Y1, де X1 - вартість товару у
національній валюті України, зазначена
у відповідній Специфікації, YI - курс
дол. США до гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України, на дату, що передує даті
підписання Специфікації , Y2 - курс дол.
США до гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України, на дату, що передує даті
оплати, Х2 - кінцева вартість у гривнях
частини товару, неоплаченої
банківським грошовим переказом.
Сторони домовились, що у якості курсу
дол. США до гривні, що склався на
міжбанківському валютному ринку
України використовується середнє
значення курсу продажу дол. США на
Міжбанківському валютному ринку
України.

Позивачем визначено скориговану
вартість товару у зв'язку із
збільшенням курсу дол.США у розмірі
21020,01грн. з розрахунку (курс на день
раніше дати підписання Специфікації №
1 - на 14.05.13р. складає 8,1515грн. за 1 дол.
США, курс на 16.05.13р. складає 8,1616грн. за 1
дол. США, курс на 23.05.13р. складає 8,1625грн.
за 1 дол. США, курс на 31.07.13р. складає
8,1505грн. за 1 дол. США, курс на 30.10.13р.
складає 8,1858грн. за 1 дол. США),
враховуючи курс на Міжбанківському
валютному ринку України.

Згідно з п. 10.2 договору у випадку
порушення термінів або умов оплати
товару покупець сплачує покупцю пеню
від суми прострочення або неналежного
здійснення платежу у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення. При цьому згідно з п.10.4
договору нарахування пені
здійснюється до повного розрахунку без
застосування положень ч.6 ст.232 ГК
України, за весь час прострочення.

Згідно з п. 10.5 договору за порушення
покупцем строків оплати товару
відповідно до умов цього договору
покупець сплачує постачальнику штраф у
розмірі 20% від суми загальної вартості
товару за цим договором.

Позивачем за прострочення
відповідачем строків оплати вартості
товару нарахована пеня у розмірі
16404,69грн. за період з 18.05.13р. по 05.03.14р. та
штраф у розмірі 82330,15грн. (20% х 411650,75грн.).
Крім того, нараховано 3% річних за
період з 18.05.13р. по 05.03.14р. у розмірі
3270,83грн. відповідно до ст.625 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
заслухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Сторони уклали договір, який за своєю
юридичною природою являється
договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. Якщо покупець
відмовився прийняти та оплатити товар,
продавець має право за своїм вибором
вимагати оплати товару або відмовитися
від договору купівлі-продажу.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Позивачем відповідно до умов договору
поставки від 15.05.13 №15.05.13-ЖМ здійснено
поставку товару вартістю 411650,75грн., що
еквівалентно 50500,00дол. США, що
підтверджується видатковою накладною
від 04.06.13 та довіреністю від 31.05.13, якою
підтверджується фат приймання
відповідачем даного товару.

Відповідач, у свою чергу, у визначені
договором строки (п.3.4 договору) не
виконав належним чином зобов'язань
щодо оплати вартості одержаного
товару, у зв'язку з чим виникла
заборгованість у розмірі 269848,40грн., що
підтверджується наданими в матеріали
справи доказами та визнається
відповідачем.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
суду, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу визнаються
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Сторони договору, керуючись
положеннями цивільного законодавства
свободи договору визначили у договорі
(п. 3.6) порядок сплати скоригованої
вартості товару вару у разі збільшення
курсу дол. США на міжбанківському
валютному ринку України. Сторони
домовились, що у якості курсу дол. США
до гривні, що склався на
міжбанківському валютному ринку
України використовується середнє
значення курсу продажу дол. США на
Міжбанківському Валютному Ринку
України, що публікується ЗАТ
«Інфінсервіс» на відповідному сайті.
На підставі вищезазначеної формули
позивачем вирахувано скориговану
вартість товару у разі збільшення
курсу продажу дол. США згідно п. 3.4,
виходячи з того, що курс на 16.05.13 складав
8,1616 гривні за 1 дол. США, курс на 23.05.13 -
8,1625 гривні за 1 дол. США, курс на 31.07.13 -
8,1505 гривні за 1 дол. США, курс на 30.10.13 - 8,
1858 гривні за 1 дол. США. Відповідно, 50000,00
грн. * 8,1616 дол. США / 8,1515 дол. США =
50061,95грн.-50000,00грн.=61,95грн.; 50000,00грн.*
8,1625дол. США / 8,1515 дол. США = 50067,47грн.- 50000,00
=67,47 грн.; 211650,75 грн. *8,1858 дол. США / 8,1515
дол. США=212541,34грн.- 211650,75грн.= 890,59грн.
Тому скоригована вартість складає
1020,01грн.

Місцевий господарський суд дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги в цій частині визнаються
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Місцевим господарським судом
правильно задоволено позовні вимоги
про стягнення 3% річних, нарахування
проведені правомірно в межах
максимально можливого розміру згідно
чинного законодавства.

Пунктом 10.2 договору сторонами
передбачено сплату пені за порушення
термінів або умов оплати товару від
суми прострочення або неналежного
здійснення платежу у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення.

Пунктом 10.5 договору передбачено сплату
штрафу (20%) від суми загальної вартості
товару за порушення строків оплати
товару.

При цьому згідно з п.10.4 договору
нарахування пені за прострочення
виконання грошових зобов'язань
здійснюється до повного розрахунку без
застосування положень ст.232 ГК України
при визначенні періоду нарахування
штрафних санкцій, тобто, штрафні
санкції нараховуються за весь період
прострочення.

На підставі цих положень договору
позивачем за період з 18.05.13р. по 05.03.14р.
нарахована пеня у розмірі 16404,69грн. та
штраф у розмірі 82330,15грн. Пеня та штраф
нараховані позивачем правомірно в
межах максимально можливого розміру
згідно чинного законодавства.

Відповідач просив місцевий
господарський суд зменшити розмір пені
до 5000,00 грн., посилаючись на скрутне
становище у господарській діяльності
та те, що відповідач є
сільськогосподарським підприємством.

Суд першої інстанції при прийнятті
рішення про стягнення неустойки
(штрафу, пені), скористався своїм
правом, відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГК
України та зменшив їх на 50% стягнувши з
відповідача 8049,23грн. пені та 41165,08грн.
штрафу, а в решті позову - відмовив.

Судова колегія повністю погоджується з
таким висновком місцевого
господарського суду, вважає його
обґрунтованим та таким що відповідає
чинному законодавству.

Судовою колегією Рівненського
апеляційного господарського суду не
приймаються до уваги доводи скаржника
наведені в апеляційній скарзі відносно
того, що нарахування штрафних санкцій
необхідно здійснювати відповідно до
норм ЗУ "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" розмір, яких повинен
обмежуватись розміром подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення, з огляду на наступне.

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою ст. 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК
України). Розмір штрафних санкцій
відповідно до ч.4 ст.231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено ч.3 ст.549 ЦК України, ч.6 ст.231
ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та ч.6
ст. 232 ГК України. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам ч.4 ст.231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
ч.2 ст.231 ГК України. У випадках
порушення виконання господарських
зобов'язань чинне законодавство не
встановлює для учасників
господарських відносин обмежень
передбачати в договорі одночасне
стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою ст.627 ЦК України, коли
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Посилання скаржника про обмеження
нарахованого штрафу згідно Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" суперечить нормі ст.3
зазначеного закону, якою передбачено
обмеження подвійною обліковою ставкою
НБУ виключно одного підвиду неустойки
- пені, а не штрафу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу приписів статті 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подані апеляційні скарги не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в них доводи не спростовують висновків
суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Золота
роса агро" на рішення господарського
суду Хмельницької області від 23.04.14 р. у
справі № 924/339/14 - залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 Господарського процесуального
кодексу України.

3. Справу повернути до господарського
суду Хмельницької області.

Головуючий суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Мельник О.В.