ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.06.2014
Справа № 905/5524/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання
Самойловій К.Є.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства
«Геракліт», м. Донецьк

до відповідача-1: Публічного
акціонерного товариства „Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" в особі філії „Головне
управління ПАТ Промінвестбанк в
Донецькій області", м. Донецьк

до відповідача-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
з управління активами „Ізі Лайф",
м.Київ

про визнання недійсним кредитного
договору про відкриття кредитної лінії
№15-93/17-216/07 від 29.01.2007р.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідачів: Лєлюх О.М. за
довіреністю.

Суд перебував в нарадчій кімнаті

17.06.2014р. з 10. год. по 10.40 год.

Суть справи:

Приватне підприємство «Геракліт»
звернулось з позовом до Публічного
акціонерного товариства „Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" в особі філії „Головне
управління ПАТ Промінвестбанк в
Донецькій області", Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
з управління активами „Ізі Лайф" про
визнання недійсним кредитного
договору про відкриття кредитної лінії
про визнання недійсним кредитного
договору про відкриття кредитної лінії
№15-93/17-216/07 від 29.01.2007р.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на укладення
оспорюваного правочину з банком за
відсутності в останнього відповідної
ліцензії, що суперечить чинному
законодавству про кредитування.

Ухвалою суду від 01.08.2013р. за вказаним
позовом порушено провадження по справі
№905/5524/13.

Ухвалою суду від 09.08.2013р. на підставі
ст.ст. 62, 86 ГПК України відмовлено у
прийнятті позовної заяви Наумова
Сергія Олексійовича, що заявляє
самостійні вимоги по справі №905/5524/13 (як
зазначено в позовній заяві від 08.08.2013р.)
та просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог ПП "Геракліт" та визнати
дійсним договір №15-93/17-216/07 від 29.01.2007р.

У зв'язку з оскарженням ухвали суду від
09.08.2012р. розгляд справи неодноразово
зупинявся та поновлявся згідно зі ст. 79
ГПК України.

14 січня 2014р. через канцелярію суду від
позивача надійшла апеляційна скарга на
ухвалу суду від 01.11.2013р. про зупинення
провадження по справі №905/5524/13.

За правовою позицією Вищого
господарського суду України,
викладеною в п.3.14 постанови №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», подання апеляційних
і касаційних скарг на процесуальні
документи, дія яких на момент подання
такої скарги закінчилася (вичерпана), -
наприклад, на ухвалу про зупинення
провадження у справі після поновлення
провадження в останній - слід вважати
зловживанням процесуальними правами. З
урахуванням обставин справи
господарський суд може залишити
відповідне клопотання (заяву, скаргу)
без задоволення, приєднавши його (її) до
матеріалів справи і зазначивши про це в
описовій частині рішення, прийнятого
по суті справи (або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи).

З огляду на наведені обставини та
беручи до уваги оскарження позивачем
ухвали від 01.11.2013р. про зупинення
провадження по справі після його
поновлення згідно з ухвалою від
08.01.2014р., суд залишає зазначену
апеляційну скаргу без задоволення,
приєднуючи її разом з доданими до неї
документами до матеріалів справи
№905/5524/13.

21 січня 2014р. через канцелярію суду
відповідачами надано узгоджений
відзив від 21.01.2014р., в якому
заперечується проти задоволення
позову з огляду на невідповідність
заявлених вимог чинному законодавству.

В судовому засіданні 17.06.2014р.
представник відповідачів заперечив
проти задоволення позовних вимог з
підстав, викладених у відзиві.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином, про поважність причин
неявки суд не повідомив.

За змістом правової позиції Вищого
господарського суду України,
викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. При цьому неявка у
судове засідання однієї з сторін,
належним чином повідомленої про час і
місце цього засідання, не перешкоджає
такому переходові до розгляду позовних
вимог, якщо у господарського суду
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи, передбачені частиною
першою статті 77 ГПК України (п.3.12
постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору та
позивачем не надано доказів в
підтвердження поважності причин
неявки його повноважного представника
в судове засідання, справа
розглядається відповідно до ст.75 ГПК
України без явки позивача за наявними в
ній матеріалами.

Перед початком розгляду справи по суті
представника відповідачів було
ознайомлено з правами та обов'язками у
відповідності із ст.22 ГПК України.
Судом, відповідно до вимог ст.81-1 ГПК
України складено протокол, який
долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129
Конституції України, ст.ст.42, 43 ГПК, ст. 33
ГПК України основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
За приписами ст.43 ГПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
відповідачів, господарський суд, -

Встановив:

29 січня 2007р. між Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком (закрите акціонерне товариство)
в особі заступника начальника філії
„Головне управління Промінвестбанку в
Донецькій області" Ільїна Сергія
Вікторовича (далі - Банк) та Приватним
підприємством „Геракліт" в особі
генерального директора Наумова Сергія
Олексійовича (далі - Позичальник) був
укладений кредитний договір про
відкриття кредитної лінії №15-93/17-216/07
(далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, банк за
умови наявності вільних власних
кредитних ресурсів надає позивальнику
фінансовий кредит шляхом відкриття
відновлювальної кредитної лінії у
сумі, яка не може перевищувати 20 000 000,00
грн. (ліміт кредитної лінії), на умовах,
передбачених цим договором (далі -
кредит).

Дата остаточного повернення всіх
отриманих в межах кредитної лінії сум
кредиту - 26 січня 2010р. або 5 днів з
моменту пред'явлення банком вимоги про
повернення сум кредиту та сплати
процентів у зв'язку з настанням одного
з випадків, вказаних у п.3.3.4 кредитного
договору (п.1.2).

Згідно з п.п.2.1-2.2 договору, проценти за
користування кредитом нараховуються
банком на суму фактичного щоденного
залишку заборгованості за отриманими
коштами та сплачуються позичальником,
виходячи з встановленої банком
процентної ставки у розмірі 15,9
процентів річних за кредитом, наданим у
гривні. Нарахування банком процентів
здійснюється з дати першої оплати
розрахункових документів позичальника
з позичкового рахунку по дату повного і
остаточного повернення всіх отриманих
в межах кредитної лінії коштів.

Відповідно до п.2.4 договору, у випадку
порушення позичальником встановленого
п.1.2 договору строку остаточного
повернення всіх отриманих сум кредиту
позичальник надалі сплачує проценти за
неправомірне користування кредитом,
виходячи з процентної ставки у розмірі
19 процентів за кредитом, наданим в
національній валюті, порядок
нарахування та сплати яких
встановлюється згідно з п.п.2.2 цього
договору.

Згідно з п.п.5.1, 5.5 договору, він набирає
чинності з дати його підписання
повноважними представниками сторін та
діє до повного повернення
позичальником отриманих сум кредитних
коштів, сплати в повному обсязі
процентів за користування ним та
повного виконання позичальником
будь-яких інших грошових зобов'язань,
прийнятих ним на себе згідно з умовами
цього договору.

Оцінивши договір, дійсність якого
оспорюється в межах справи №905/5524/13, суд
дійшов висновку, що укладений між
сторонами правочин за своїм змістом та
правовою природою є кредитним
договором який підпадає під правове
регулювання норм §2 глави 71 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 345-348
Господарського кодексу України.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) договір визначено як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Як зазначає позивач, кредитний договір
про відкриття кредитної лінії
№15-93/17-216/07 від 29.01.2007р. має ознаку
дефекту волі, оскільки волевиявлення
позичальника при вчиненні
вищевказаного правочину не
відповідало його внутрішній волі у
зв'язку з укладенням оспорюваного
договору під впливом тяжкої обставини,
яка полягала у наявності незавершеного
будівництва, для закінчення якого
здійснювалось кредитування, та на
вкрай невигідних для позичальника
умовах - відсотковою ставкою за
користування кредитними коштами в
розмірі 15,9% річних, що перевищує
середні розміри відсоткових ставок на
ринку кредитування в 2007р. згідно зі
статистичними даними та усталеною
практикою.

Згідно з ч.1 ст.233 ЦК України, правочин,
який вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

За правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в узагальненнях
від 24.11.2008р. «Практика розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», під тяжкими
обставинами розуміються не будь-яке
несприятливе матеріальне, соціальне чи
інше становище, а як його крайні форми.
Наприклад, важка хвороба особи чи її
близьких, смерть годувальника, крайня
нужденність її сім'ї, загроза втратити
заставлене житло чи банкрутства,
надзвичайно низька винагорода за
виконану роботу або надану послугу,
порівняно з вартістю відчужуваної
речі, та інші обставини, для усунення чи
пом'якшення яких необхідно терміново
укласти цей правочин. Тяжка обставина є
оціночною категорією, її наявність має
визначатися судом з урахуванням всіх
обставин справи. Позивач, який оскаржує
правочин, повинен довести, що за
відсутності тяжких обставин він
взагалі або на зазначених умовах не
уклав би правочин. Аналогічну за
змістом позицію висловлено Верховним
судом України в п.23 постанови № 9 від
06.11.2009р. "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними".

Отже, виходячи зі змісту
вищевикладеного, крайня невигідність
умов є оціночним поняттям, водночас
закон вимагає, щоб така невигідність
була явною, втрата була
неспіврозмірною з набутим за
правочином. Для кваліфікації правочину
за ст. 233 ГК України доказуванню
підлягає наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
існуючою тяжкою обставиною та вчиненим
на вкрай невигідних умовах правочином.

Як зазначалось вище, за приписами ст.33
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Проте, в порушення зазначеної норми
позивачем не надано жодного доказу,
жодного документу, які б
підтверджували обставини, за яких
укладена кредитна угода може бути
визнана недійсною з підстав,
встановлених ст. 233 ЦК України. Зокрема,
в матеріалах справи №905/5524/13 відсутні
належні та допустимі в розумінні ст.34
ГПК України докази перебування
Приватного підприємства «Геракліт» у
вкрай ускладненому фінансовому
становищі на момент укладення
кредитного договору про відкриття
мультивалютної кредитної лінії
№15-93/17-216/07 від 29.01.2007р., докази крайньої
невигідності для позичальника умов
зазначеного договору, в тому числі -
розміру відсоткової ставки за
користування кредитними коштами, та
відсутні докази того, що за відсутності
тяжких обставин він взагалі або на
зазначених умовах не уклав би правочин.

З огляду на наведені обставини, суд
робить висновок про безпідставність
позовних вимог щодо визнання недійсним
кредитного договору про відкриття
кредитної лінії №15-93/17-216/07 від 29.01.2007р. у
зв'язку з його укладенням під впливом
тяжкої обставини і на вкрай невигідних
для позичальника умовах, тому
відмовляє у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Разом з цим, позивачем не визначено, чим
саме порушені його права
відповідачем-2, який не є учасником
оспорюваного кредитного договору, у
зв'язку з чим, суд робить висновок про
те, що Товариство з обмеженою
відповідальністю „Компанія з
управління активами „Ізі Лайф" є
неналежним відповідачем по справі
№905/5524/13 та відмовляє у задоволенні
позовних вимог до нього.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судовий
збір підлягає віднесенню на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.129 Конституції України, ст.ст. 202-203, 215,
227, 626-629, §2 Глави 71 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 345-348 Господарського
кодексу України, ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 49, 75,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Приватного підприємства «Геракліт», м.
Донецьк до Публічного акціонерного
товариства „Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" в особі
філії „Головне управління ПАТ
Промінвестбанк в Донецькій області", м.
Донецьк та Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія з
управління активами „Ізі Лайф", м.Київ
про визнання недійсним кредитного
договору про відкриття кредитної лінії
№15-93/17-216/07 від 29.01.2007р. - відмовити.

У судовому засіданні 17.06.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повний текст рішення за
правилами ст.ст.84-85 ГПК України
підписано 18.06.2014р.

Суддя
П.В. Демідова