РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

11 червня 2014 року
Справа № 906/231/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій
В.А.

судді Дужич
С.П. ,

судді
Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання
Баклан Н.С.,

за участю представників сторін:

Позивача - Савчук Тарас
Олегович ( довіреність № 3 від 09.04.2014 р.
);

Відповідача - не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача - ТзОВ "Агропромислова
фірма "Агролюкс-Україна" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 10.04.14 р. у справі №906/231/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Луцький
комбікормовий завод" (правонаступником
якого є товариство з обмеженою
відповідальністю "Вілія-Трейд")
(Луцький район, Волинська область)

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
фірма "Агролюкс-Україна" (м.Коростень)

про стягнення 68005,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Луцький
комбікормовий завод" звернулося в
господарський суду Житомирської
області з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агропромислова фірма
"Агролюкс-Україна" про стягнення 68005,24
грн.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 10.04.2014р. у
справі №906/231/14 (суддя Кудряшова Ю.В.)
замінено позивача у справі - товариство
з обмеженою відповідальністю "Луцький
комбікормовий завод" на
правонаступника - товариство з
обмеженою відповідальністю
"Вілія-Трейд" (45606, Волинська область,
Луцький район, с. Рованці, вул.
Промислова, 5А).

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
фірма "Агролюкс-Україна" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Вілія-Трейд" 66005,24
грн. заборгованості, з яких: 65921,50 грн. -
основний борг, 83,74 грн. - 3% річних, а
також 1827,00 грн. сплаченого судового
збору.

Припинено провадження у справі в
частині стягнення 2000,00 грн. основного
боргу на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК
України за відсутністю предмету спору.

Відмовлено в клопотанні про розстрочку
виконання рішення суду

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги в частині стягнення 65921,50 грн. -
основний борг, 83,74 грн. - 3% річних, а
також 1827,00 грн. відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, підтверджені належними
доказами, а в частині стягнення 2000,00
грн. основного боргу підлягають
припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК
України (арк.справи 88-90).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - ТзОВ "Агропромислова фірма
"Агролюкс-Україна" звернулося до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою.

В скарзі апелянт стверджує, що судом
першої інстанції не було прийнято до
матеріалів справи заяви про
розстрочення виконання рішення та
графіку погашення заборгованості, а
отже, в неповному обсязі з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи. Пунктом 6 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України передбачено право суду
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, в разі наявності заяви
сторони. Така заява була надана суду,
але не прийнята до матеріалів справи.

Просить рішення скасувати та прийняти
нове рішення, яким дозволити
відповідачу сплачувати заборгованість
на підставі графіку погашення
заборгованості, враховуючи тяжке
фінансове становище відповідача
(арк.справи 94, 95).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 07.05.2014р. у
справі №906/231/14 апеляційну скаргу ТзОВ
"Агропромислова фірма
"Агролюкс-Україна" прийнято до
провадження, справу призначено до
слухання (арк.справи 93).

Позивач надіслав на адресу
Рівненського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу (вх.№10895/14 від
02.06.2014р., арк.справи 103), в якому
заперечує проти доводів скаржника.

Зазначає, що твердження відповідача
про попереднє погодження графіку боргу
з позивачем та про відсутність
заперечень щодо заяви про розстрочення
є неправдивими, оскільки під час
судового засідання представником
позивача було вказано про заперечення
щодо заяви такого змісту. Просить суд
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 11.06.2014р. представник позивача
заперечив проти доводів викладених в
апеляційній скарзі, просив скаргу
залишити без задоволення, а рішення -
без змін.

Відповідач не забезпечив явку свого
представника в призначене на 11.06.2014р.
судове засідання, причини неявки суду
не повідомив, хоч про час та місце
розгляду скарги був повідомлений у
встановленому порядку (арк.справи 101).

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, ст. 102 ГПК України про строки
розгляду апеляційної скарги та той
факт, що неявка в засідання суду
представників сторін, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого рішення, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представника відповідача.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луцький
комбікормовий завод" на підставі усної
домовленості поставило товариству з
обмеженою відповідальністю
"Агропромислова фірма
"Агролюкс-Україна" товар, що
підтверджується видатковими
накладними, копії яких долучено до
матеріалів справи (арк.справи 8-18).

Як вбачається з банківських виписок,
відповідач отриманий товар оплатив
частково в сумі 425000,00 грн. (арк.справи
28-37).

Внаслідок неповного виконання
відповідачем своїх зобов'язань
утворилась заборгованість перед
позивачем в сумі 67921,50 грн.

14.01.2014р. товариство з обмеженою
відповідальністю "Луцький
комбікормовий завод" направило
товариству з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
фірма "Агролюкс-Україна" претензію з
вимогою сплатити заборгованість
(арк.справи 38, 39).

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи копії платіжного доручення №3881
від 05.03.14р., відповідачем, після
пред'явлення позову до суду, сплачено
основну суму боргу в розмірі 2000,00грн.

Отже, основний борг відповідача перед
позивачем на день розгляду справи в
суді першої інстанції становив 65921,50
грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про наступне:

Як встановлено ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ст.173 ГК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК
України).

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ч. 2 ст.
530 ЦК України).

Відповідно ст.525 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.526).
Аналогічне положення міститься в ст. 193
Господарського кодексу України, згідно
якої об'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд Житомирської
області дійшов вірного висновку про
задоволення позову в частині стягнення
основного боргу в сумі 65921,50 грн.

Оскільки 2000,00 грн. основного боргу було
сплачено відповідачем після звернення
позивача до суду, провадження у справі
в цій частині припинено на підставі п.1-1
ч.1 ст.80 ГПК України за відсутністю
предмету спору.

Перевіривши в апеляційному
провадженні здійснений позивачем
розрахунок, колегія суддів
погоджується, що сума 3% річних
становить 83,74 грн. (арк.справи 3, 4).

Відповідач звертався з клопотанням про
розстрочення строку виконання рішення.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до ст.115 ГПК України, рішення
господарського суду, що набрали
законної сили, виконуються у порядку,
встановленому цим Кодексом і Законом
України "Про виконавче провадження".

Як встановлено ст.2 Закону України "Про
судоустрій", суди при здійсненні
правосуддя повинні забезпечувати на
засадах верховенства права захист
гарантованих Конституцією та законами
України прав і свобод людини і
громадянина, прав і законних інтересів
юридичних осіб, інтересів суспільства
і держави.

Згідно п.6 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення. При цьому слід
ураховувати приписи ст.121 ГПК про те, що
за наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони, за
поданням прокурора чи його заступника
або за своєю ініціативою господарський
суд, залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Як свідчать матеріли справи,
відповідач не подав доказів на
підтвердження скрутного фінансового
становища або наявної загрози
банкрутства, відсутності коштів на
банківських рахунках і майна.

А тому, колегія суддів вважає, що
господарський суд Житомирської
області правомірно відмовив в
задоволенні клопотання про розстрочку
виконання рішення за
необґрунтованістю.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в
апеляційній скарзі, апеляційним судом
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права і його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТзОВ "Агропромислова
фірма "Агролюкс-Україна" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 10.04.14 р. у справі №906/231/14 -
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Саврій В.А.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Мамченко Ю.А.