м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6569/14 10.06.14
За позовомдочірнього підприємства
«КВЕНБЕРГЕР ЛОГІСТИКС
УКР»дотовариства з обмеженою
відповідальністю «Бауміт
Україна»простягнення 2 968, 68 грн.
Суддя Кирилюк Т.Ю.
позивача: представник Герасимова О.А
(довіреність від 01.04.2014)
відповідача: не з`явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Дочірнє підприємство «КВЕНБЕРГЕР
ЛОГІСТИКС УКР» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бауміт Україна» 2
968, 68 грн., (у тому числі: 2 200, 00 грн. -
основного боргу, 635, 04 грн. - пені, 133, 64
Позовну заяву обґрунтовано тим, що
Відповідач неналежним чином
розрахувався за надані транспортні
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/6569/14 та призначено її
розгляд на 20.05.2014.
Відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні з 20.05.2014 до 10.06.2014
оголошувалась перерва.
Представник Позивача у судовому
засіданні 10.06.2014 вимоги, викладені в
позовній заяві підтримав та просив суд
Представник Відповідача у судове
засідання 10.06.2014 не з`явився, про
причини неявки суд не повідомив, однак
15.05.2014 через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва подав
письмовий відзив, в якому проти позову
заперечував, зазначаючи про те, що
підтвердженням факту надання послуг є
відмітка вантажоодержувача на CMR про
прийняття вантажу та вважає, що не
виникло обов'язку по оплаті наданих
послуг, оскільки Позивачем не надано
доказів надіслання Відповідачу всіх
оригіналів документів.
Судом у відповідності з вимогами
статті 811 Господарського
процесуального кодексу України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 10.06.2014 оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, дослідивши
наявні у матеріалах справи докази
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем та Відповідачем 01 грудня
2011 року укладено договір № 377-Т,
відповідно до якого Позивач за
заявками Відповідача зобов'язався
організовувати комплекс
транспортно-експедиторських послуг по
організації перевезення вантажів
останнього по території України та
іншим країнам, а Відповідач сплатити
їх вартість.

Відповідно до статті 316
Господарського кодексу України та
статті 929 Цивільного кодексу України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
зобов'язується за плату і за рахунок
другої сторони виконати або
організувати виконання визначених
договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що
Відповідач звернувся до Позивача з
заявками № 1562 від 23.03.2012 та № 1154 від
05.03.2012 про перевезення будівельних
матеріалів загальною вагою 30, 8 тонн на
паллетах по місту Києву.

Надання транспортно-експедиторських
послуг у березні 2012 року Позивачем
підтверджено наданими суду актами
надання послуг № 765 від 05 березня 2012
року та № 1086 від 23 березня 2012 року,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи, підписані Відповідачем без
заперечень та зауважень.

У письмовому відзиві Відповідач
підтвердив здійснення Позивачем
перевезення вантажів згідно заявок №
1562 та № 1154, однак зазначив про
відсутність відмітки
вантажоодержувача на CMR про прийняття
вантажу.

З позицією Відповідача суд не
погоджується, оскільки наведені ним
недоліки документів мали бути
виправленими шляхом їх витребування у
законному порядку і не могли бути
належною підставою позбавлення
Відповідача господарського
зобов'язання здійснити оплату наданих
йому послуг.

Крім того, враховуючи умови пункту 2.4
договору № 377-Т від 01.12.2011 послуги
вважаються прийнятими Відповідачем у
разі якщо останній підписав акти
приймання-передачі наданих послуг.

Таким чином, наявними доказами у
справі підтверджено належне виконання
Позивачем своїх зобов'язань за
договором № 377-Т від 01.12.2011 та прийняття
їх Відповідачем на суму 2 200, 00 грн.

Відповідно до пункту 4.5 договору № 377-Т
від 01.12.2011 оплата наданих послуг
здійснюється протягом п'яти
банківських днів з моменту отримання
Відповідачем оригіналів повного
пакета документів (акту
приймання-передачі наданих послуг, CMR
(ТТН), рахунку, податкової накладної)

Відповідач у письмовому відзиві
зазначив про те, що на його адресу
оригінали документів не надходили, у
зв'язку з чим не виникло обов'язку
оплатити надані послуги.

Означене твердження Відповідача не
може бути підставою для звільнення
його від обов'язку оплатити надані
послуги, оскільки згідно пункту 4.4
договору № 377-Т від 01.12.2011 оплата
здійснюється на підставі виставлених
оригіналів рахунків після надання
послуг. Крім того, відсутність
зауважень з боку Відповідача після
підписання актів надання послуг
свідчить про належне виконання
Позивачем своїх зобов'язань за
договором № 377-Т від 01.12.2011.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
07.08.2013 Позивач звернувся до Відповідача
з вимогою про погашення
заборгованості, яку Відповідач отримав
09.08.2013, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення. У
вказаній претензії Позивач зазначив
про те, що всі документи для оплати були
передані Відповідачу ще в травні 2012
року.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Згідно з частиною
першою статті 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту. При цьому, як
випливає із вимог, визначених статтею
545 Цивільного кодексу України,
виконання зобов'язання має бути
належним чином підтверджено.

Відповідно до статті 173
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Як визначено абзацом 1 частиною
першою статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Оскільки факт надання послуг
підтверджується актами наданих послуг,
встановлений строк остаточного
розрахунку сплинув, а доказів оплати
наданих послуг суду не надано, позовна
вимога про стягнення з Відповідача 2
200, 00 грн. основного боргу підлягає
задоволенню.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що Відповідач вчинив
господарське правопорушення, яке
полягало у невиконанні прийнятих на
себе зобов'язань за господарським
договором в частині строків оплати
наданих автотранспортних послуг.

Статті 216-218 Господарського кодексу
України та стаття 611 Цивільного кодексу
України передбачають, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, якими, зокрема, є
сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до пункту 5.4 договору № 377-Т
від 01.12.2011 у випадку прострочення
термінів оплати послуг Відповідач
сплачує Позивачу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Враховуючи наведене, вимога про
стягнення 635, 04 грн. пені є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок позовної
вимоги про стягнення 3 % річних, суд
встановив, що вимога Позивача в цій
частині є обґрунтованою та підлягає
задоволенню у заявленому розмірі.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені дочірнім підприємством
«КВЕНБЕРГЕР ЛОГІСТИКС УКР» вимоги
документально підтверджені, а отже
такі, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, з Відповідача стягуються
понесені Позивачем витрати по сплаті
судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
статями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш
И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Бауміт Україна» (03083,
м. Київ, вулиця Червонопрапорна,
будинок 34, ідентифікаційний код 34422747)
на користь дочірнього підприємства
«КВЕНБЕРГЕР ЛОГІСТИКС УКР» (08307,
Київська область, м. Бориспіль,
Аеропорт, ідентифікаційний код 30455653) 2
200 (дві тисячі двісті) грн. 00 коп. -
основного боргу, 635 (шістсот тридцять
п'ять) грн. 04 коп. - пені, 133 (сто тридцять
три) грн. 64 коп. - 3 % річних та 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. - витрати по сплаті судового збору.

3. Видати наказ.

Повне рішення складено: 13.06.2014.

СуддяТ.Ю. Кирилюк