КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Справа№ 911/467/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Білецькому Л.І.,

від позивача - Слічна О.Г. (дов. №б/н від
03.03.2014 року);

від відповідача - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою
відповідальністю «Добробут»

на рішення Господарського суду
Київської області від 29.04.2014 року

у справі №911/467/14 (суддя С.О. Савчук)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Ензим-Агро», м. Вінниця

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Добробут», Київська
обл., с. Чорногородка

про стягнення 41 787,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Ензим-Агро» (надалі - ТОВ «ТД
«Ензим-Агро», позивач у справі)
звернулось до Господарського суду
Київської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Добробут» (надалі -
ТОВ «Добробут», відповідач у справі)
про стягнення 41 787,00 грн. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем свого зобов'язання в
частині оплати за поставлений
позивачем товар.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 29.04.2014 року у
справі №911/467/14 позовні вимоги ТОВ «ТД
«Ензим-Агро» задоволено у повному
обсязі. Присуджено до стягнення ТОВ
«Добробут» на користь ТОВ «ТД
«Ензим-Агро» 41 787,00 грн. суми основного
боргу та 1 827,00 грн. судового збору.
Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що позивачем доведено,
а відповідачем належними та
допустимими доказами не спростовано
неналежне виконання договору поставки
у спрощений спосіб, у зв'язку з цим у
останнього виникла заборгованість що
складає 41 787,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ТОВ «Добробут» подало до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду Київської
області від 29.04.2014 року у справі №911/467/14
у повному обсязі, та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги скаржник посилається на те, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, без повного
з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи, висновки суду, на
думку скаржника, не відповідають
обставинам справи. Скаржник зазначає,
що сторонами не погоджено строк оплати
за товар, враховуючи, що позивач в
порядку ст. 530 Цивільного кодексу не
звертався до відповідача з вимогою про
здійснення оплати, тому на час
прийняття рішення у даній справі строк
виконання зобов'язання щодо оплати за
поставлений товар не настав.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 року у
справі №911/467/14 апеляційну скаргу ТОВ
«Добробут» на рішення Господарського
суду Київської області від 29.04.2014 у
справі №911/467/14, прийнято до провадження
та призначено її розгляд на 18.06.2014 року.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу,
який був поданий 10.06.2014 року через
канцелярію Київського апеляційного
господарського суду, позивач заперечує
проти апеляційної скарги та просить
колегію суддів залишити рішення суду
першої інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

В судовому засіданні 18.06.2014 року
представник позивача не заперечував
проти розгляду справи за відсутністю
відповідача, надав усні заперечення по
суті апеляційної скарги, просив
колегію суддів залишити рішення суду
першої інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, заяв та
клопотань не подавав, хоча 03.06.2014 року
належним чином був повідомлений про
дату та час судового засідання, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №04 0 від 29.05.2014 року.

Оскільки, відповідач належним чином
був повідомлений про дату та час
судового засідання, колегія суддів
вирішила розглядати справу за наявними
матеріалами.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
Господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого Господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ТОВ «ТД «Ензим-Агро»
поставило товар ТОВ «Добробут» на
загальну суму 41 787,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ЕА-00106 від 30.05.2013 року (а.с. 9). Видаткова
накладна містить номенклатуру
(асортимент) товару, кількість та ціну,
підписана представником позивача та
відповідача. Отримання товару
відповідачем також підтверджується
довіреністю №79 від 30.05.2013 року виданої
інженеру-механіку ОСОБА_3 (а.с. 11). Крім
того, відповідно до пояснень
відповідача, останній не заперечує
проти факту поставки позивачем товару.

В свою чергу ТОВ «Добробут» за
отриманий товар не розрахувалося, що
підтверджується довідкою №3 від 04.03.2014
року, яка підписана директором та
головним бухгалтером позивача. Вказане
також підтверджується довідкою вих.
№48/3/59-1 від 28.02.2014 року ПуАТ «Дочірній
Банк Сбербанку Росії» (а.с. 45) та
довідкою вих. №25/5-44 від 03.03.2014 року ПуАТ
«Банк Кредит Дніпро» про не
надходження коштів на рахунки
позивача.

Таким чином, відповідач не
розрахувався за поставлений позивачем
товар на загальну суму 41 787,00 грн.

27.12.2013 року ТОВ «ТД «Ензим-Агро»
звернувся до ТОВ «Добробут» із листом
№95 (а.с. 13) про оплату за поставлений
товар у розмірі 41 787,00 грн., направлення
вказаного листа підтверджується
поштовим чеком №9510 від 27.12.2013 року (а.с.
14).

Однак, відповідач відповіді на вказану
вимогу не надав, оплати за поставлений
позивачем товар не здійснив.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом розгляду спору є вимога
позивача про стягнення 41 787,00 грн. суми
коштів за поставлений товар.

Із пояснень позивача вбачається, що
договір поставки у формі єдиного
документу не складався.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 639 Цивільного
кодексу України договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Таким чином, між сторонами укладено
договір поставки у спрощений спосіб, а
відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання Глави 54 Цивільного
кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України,
відповідно до яких зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до інформаційного листа
№01-06/928/2012 від 17.07.2012 року «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сказано, що
при підписанні покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 Цивільного кодексу
України.

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Враховуючи, що умовами укладеного
сторонами договору в спрощений спосіб
не досягнуто письмової згоди щодо
строку оплати товару, який поставлено
позивачем, тому при визначенні строку
виконання господарського зобов'язання
слід керуватись приписами ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України. За змістом
якої встановлено, що якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Твердження відповідача, які викладені
в апеляційній скарзі з приводу того, що
строк виконання зобов'язання щодо
оплати за поставлений товар не настав,
оскільки позивач в супереч ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України не направив
вимоги з приводу оплати товару,
колегією суддів не приймаються,
оскільки судом першої інстанції,
встановлено, що позивач листом №95 від
27.12.2013 року, в порядку ч. 2 ст.530
Цивільного кодексу України, звернувся
до відповідача з вимогою про оплату за
поставлений товар, направлення
вказаної вимоги підтверджується чеком
від 27.12.2013 року №9510.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Доказів, які би свідчили про оплату за
поставлений позивачем товар судом не
встановлено і відповідачем не надано.

Отже, із встановлених у справі обставин
вбачається, що відповідачем не
доведено належним чином виконання ним
своїх обов'язків, а тому сума за
поставлений позивачем товар у розмірі
41 787,00 грн. є документально підтверджена
та підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
Господарського суду Київської області
від 29.04.2014 року у справі №911/467/14.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Добробут»
на рішення Господарського суду
Київської області від 29.04.2014 року у
справі №911/467/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 29.04.2014 року у
справі №911/467/14 залишити без змін.

3. Справу №911/467/14 повернути до
господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
О.В. Агрикова

Судді
С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз