ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р.
Справа № 922/259/14

Колегія суддів у складі: головуючого
судді Бородіної Л.І., судді Білоусової
Я.О., судді Гетьмана Р.А.,

при секретарі Фільшиній Н.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Гурак Л.В. - за
довіреністю від 15.02.2014р. №125-20-231;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Банк «Меркурій», м. Харків (вх.№1168Х/2)

на рішення господарського суду
Харківської області від 17.03.2014р.

у справі № 922/259/14

за позовом Національного юридичного
університету імені Ярослава Мудрого, м.
Харків

до відповідача Публічного
акціонерного товариства Банк
«Меркурій», м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 17.03.2014р. у
справі №922/259/14 (суддя Жельне С.Ч.) в
задоволенні позову відмовлено
частково; стягнуто з Публічного
акціонерного товариства Банк
"Меркурій" на користь Національного
юридичного університету імені
Ярослава Мудрого кошти в сумі 2135901,19
грн., з них : за договором № 28/10-П від
20.01.2010 р.: 1143738,00 грн. - суму основного
боргу на рахунок № 0337 в ГУДКСУ в
Харківській області, код банку 851011, ; 6802,18 грн. - відсотки за
користування коштами; пеню в сумі 13672,38
грн.; 3 % річних в сумі 13849,12 грн. - на
рахунок № 0377 в ГУДКСУ в
Харківській області код банку 851011, ; за договором № 76/12-П від
03.01.2012р. на рахунок № 0377 в ГУДКСУ в
Харківській області, код банку 851011, : 940427,52 грн. основного боргу;
9488,76 грн. пені; 7923,23грн. 3 % річних та
суму судового збору у розмірі 42829,11 грн.

Рішення суду в частині
задоволення позовних вимог з
посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 612, 611,
625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193
Господарського кодексу України
мотивоване тим, що матеріалами справи
доведено факт порушення ПАТ Банком
«Меркурій» умов договорів про прийом
платежів від 03.01.2012р. № 76/12-П та від
20.01.2010р. № 28/10-П, укладених між
Національним університетом «Юридична
академія України імені Ярослава
Мудрого», назву якого змінено на
Національний юридичний університет
імені Ярослава Мудрого, та ПАТ Банком
«Меркурій», і наявністю заборгованості
за договором №76/12-П у сумі 957839,21грн., з
якої: 940427,52грн. - сума основного боргу;
9488,76грн. пені та 7923,23грн. 3% річних, і за
договором № 28/10-П у сумі 1178161,68грн., з
якої: 1143738грн. - сума основного боргу по
рахунку №10337, 6902,18грн.- відсотки за
користування коштами, 13672,38грн.-пеня,
13849,12грн. - 3% річних.

Крім того, місцевий господарський суд
дійшов висновку про припинення
провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1
ст.80ГПК України в частині стягнення з
відповідача основного боргу в сумі
5554,39грн. за договором від 03.01.2012р. №76/12-П
у зв'язку з відсутністю предмета спору
внаслідок погашення цієї суми.

Публічне акціонерне товариство
Банк «Меркурій» з рішенням суду першої
інстанції не погодилось та звернулось
до Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 17.03.2014 р. у
справі № 922/259/14 за позовом
Національного юридичного університету
імені Ярослава Мудрого до Публічного
акціонерного товариства Банку
«Меркурій» про стягнення коштів,
відсотків та пені за договором про
прийом платежів; витрати по сплаті
судового збору покласти на позивача. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги скаржник зазначає, що місцевим
господарським судом не в повному
обсязі з'ясовані всі обставини справи,
а саме той факт, що відносно ПАТ Банку
«Меркурій» з 14.03.2014р. введена тимчасова
адміністрація з призначенням
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб, що,
на думку апелянта, призвело до
порушення вимог статті 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб», оскільки під
час тимчасової адміністрації не
здійснюється, зокрема, стягнення
коштів та майна банку.

Національний юридичний університет
імені Ярослава Мудрого (позивач у
справі) заперечує проти доводів
апеляційної скарги з підстав,
викладених у відзиві на апеляційну
скаргу, та просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, рішення суду
першої інстанції - без змін,
посилаючись на його законність та
обґрунтованість. При цьому зазначає, що
відповідач не належним чином
користувався своїми правами при
розгляді справи судом першої
інстанції, та не надав доказів введення
тимчасової адміністрації щодо ПАТ
Банку «Меркурій», а також не
заперечував проти позову. Крім того,
вважає, що введення процедури
тимчасової адміністрації в банку не
перешкоджає розгляду справи та
ухваленню рішення.

Розпорядженням в.о. голови
Харківського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014р. у
зв'язку з відпусткою судді Лакізи В.В.
сформовано колегію суддів у складі:
головуючого судді Бородіної Л.І., судді
Білоусової Я.О., судді Гетьмана Р.А.
(а.с.167).

Представник позивача заперечив
проти вимог апеляційної скарги з
підстав, наведених у відзиві на
апеляційну скаргу, та просив рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Відповідач у справі належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи, проте не скористався
своїм правом на участь у судовому
засіданні.

Враховуючи належне повідомлення
сторін про час та місце засідання суду,
а також те, що явка сторін не була
визнана судом обов'язковою, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутністю
представника відповідача за наявними у
справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

20.01.2010р. між Публічним акціонерним
банком «Меркурій» (банком) та
Національною юридичною академією
імені Ярослава Мудрого (клієнтом)
укладений договір про прийом платежів
№28/10-П, п.1.1 якого встановлено, що клієнт
доручає, а банк зобов'язується приймати
від платників грошові кошти для оплати
за навчання: студентів, аспірантів,
магістрантів, на курсах підвищення
кваліфікації та курсах іноземних мов
та перераховувати їх клієнту на умовах,
визначених цим договором.

Банк здійснює прийом платежів на
користь клієнта на підставі касового
документа, що відповідає вимогам
нормативно-правових актів НБУ, та
заповнюється платником протягом
операційного дня.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.2 банк
зобов'язується: приймати платежі на
користь клієнта та перераховувати їх
10-го, 20-го числа кожного місця та в
останній банківський робочий день
поточного місяця, на поточний рахунок
клієнта №09 ГУДКУ Харківській
області, код банку 851011, код ЄДРПОУ
№02071139 відповідно до умов цього
договору; формувати та надавати
клієнту реєстри прийнятих платежів не
пізніше операційного дня, наступного
за днем прийняття грошових коштів від
платника.

Згідно з п.4.2 даного договору у разі
прострочення строків перерахування
коштів на рахунок клієнта, банк за
обґрунтованою письмовою заявою
клієнта сплачує пеню у розмірі 0,01% від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення, яка не може
перевищувати 1% від суми переказу (а.с.10).

20.01.2010р. між тими ж сторонами укладена
додаткова угода №1 до договору про
прийом платежів від 20.01.2010р. №28/10-П, у п.1
якої зазначено: доповнити розділ 2
договору п.2.6 в такій редакції: «банк
перераховує на поточний рахунок
клієнта в останній робочий день
кожного місяця кошти у розмірі 0,5% від
суми платежів за навчання в
Національній юридичній академії
України ім. Я. Мудрого, що надійшли при
посередництві клієнта протягом
місяця» (а.с.11).

03.01.2012р. між Публічним акціонерним
банком «Меркурій» (банком) та
Національною юридичною академією
імені Ярослава Мудрого (клієнтом)
укладений договір про прийом платежів
№76/12-П, п.1.1 якого встановлено, що клієнт
доручає , а банк зобов'язується
приймати на користь клієнта грошові
кошти в національній валюті, що
вносяться платниками через касу банку
за реалізовані клієнтом матеріальні
цінності, надані послуги, будь-які інші
платежі та перераховувати їх на
поточний рахунок клієнта на умовах,
визначених цим договором, а клієнт
зобов'язується оплачувати надані
послуги відповідно умов цього договору
(а.с.101).

Відповідно до п.2.2 даного договору банк
перераховує суми платежів, прийняті на
користь клієнта, не пізніше наступного
банківського дня після прийняття
платежу.

Згідно з п.3.1.1 цього договору банк
зобов'язується приймати платежі на
користь клієнта та перерахувати їх на
поточний рахунок №0009 в ГУДКСУ у
Харківській області відповідно до умов
договору.

Пункт 4.2 даного договору встановлює
відповідальність банку за порушення
строків перерахування коштів
аналогічно з умовами п.4.2 договору від
20.01.2010р. №28/10-П.

23.12.2013р. Національний юридичний
університет імені Ярослава Мудрого
звернувся до ПАТ Банку «Меркурій» з
вимогою виконати зобов'язання за
договором від 20.01.2010р. №28/10-п та
перерахувати заборгованість в сумі
2397334,35грн. з якої: оплата за навчання -
1157930грн.; оплата за проживання в
гуртожитку - 20493грн.; оплата за
методичні посібники - 2676,90грн.; оплата
за друкування автореферату - 950грн.;
оплата за путівки в
санаторій-профілакторій «Березовий
Гай» - 1197989,45грн. (а.с.13).

Згідно акту взаємних розрахунків від
07.03.2014р. за договором про прийом
платежів від 20.01.2010р. №28/10-П та
договором про прийом платежів від
03.01.2012р. №76/12-П станом на 07.03.2014р. за
даними бухгалтерського обліку
університету заборгованість ПАТ Банку
«Меркурій» перед НЮУ імені Я.Мудрого
складає 2092614,30грн. Станом на 12.03.2014р. за
даними бухгалтерського обліку ПАТ
Банку «Меркурій» заборгованість перед
НЮУ ім. Я. Мудрого становить 2089719,91грн.
(а.с.93).

29.01.2014р. Національний юридичний
університет імені Ярослава Мудрого
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом про
стягнення з ПАТ банку «Меркурій»
заборгованості, відсотків та пені в
сумі 2150989,87грн. (а.с.4-6).

12.03.2014р. позивачем в порядку статті 22ГПК
України (до початку розгляду справи по
суті) подано до суду першої інстанції
заяву про зміну підстав позову та
зменшення розміру позовних вимог у
справі №922/259/14, у якій він просить
стягнути з ПАТ Банку «Меркурій»
заборгованість за договором №28/10-П, яка
складається з: 1143738грн. - сума основного
боргу; 6802,18грн. - відсотки за
користування коштами; 13672,38грн. - пеня та
13849,12грн. - 3%, та заборгованість за
договором від 03.01.2012р. №76/12-П у сумі
948876,30грн., що підтверджується актом
звірки взаєморозрахунків від 07.03.2014р., з
них: 795776,30грн. - відповідно реєстру
оплати за путівки; 153100грн. - відповідно
реєстру оплати виручки їдальні. Крім
того, зазначає, що згідно виписки банку
станом за 14.03.2014р. відповідачем
частково погашено суму основного
боргу, сплачену за путівки у розмірі
2894,39грн., а отже загальний розмір
заборгованості становить 2141455,58грн., з
якої за договором від 20.01.2010р. №28/10-П:
1143738грн. - сума основного боргу; 6802,18грн.
- відсотки за користування коштами;
13672,38грн. - пеня; 13849,12грн. - 3% та за
договором від 03.01.2012р. №76/12-П: 945981,91грн. -
основна сума боргу; 9488,76грн. - пеня;
7923,23грн.- 3% річних (а.с.81-84).

Ухвалою місцевого господарського суду
від 13.03.2014р. у справі прийнято заяву
позивача до розгляду (а.с.113,114).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 17.03.2014р. у
справі № 922/259/14 позов задоволено
частково з підстав, викладених вище (
а.с.119-124).

Перевіривши матеріали справи,
правильність їх юридичної оцінки та
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є
стягнення коштів за договорами про
прийом платежів від 20.01.2010р. №28/10-П та
від 03.01.2012р. №76/12-П, пені, 3% річних та
інфляційних втрат.

Спірні правовідносини сторін виникли з
виконання договорів про прийом
платежів від 20.01.2010р. №28/10-П та від
03.01.2012р. №76/12-П і регулюються умовами
цих договорів, нормами ЦК України, ГК
України з урахуванням особливостей,
встановлених Законами України «Про
банки і банківську діяльність» і «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами у справі укладені договори
про прийом платежів від 20.01.2010р. №28/10-П
та від 03.01.2012р. №76/12-П.

Відповідно до приписів ст. 202 ЦК України
в контексті зі ст. 626 ЦК України, під
договорами визнається двосторонній
правочин як погоджена дія двох сторін,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Сторони вільні в укладені договору та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цивільного законодавства (ст. 627
ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193
ГК України).

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

У договорах про прийом платежів
зазначено, що клієнт доручає, а банк
зобов'язується приймати на користь
клієнта готівкові кошти в національній
валюті, що вносяться платниками через
касу банку.

Відповідно до п.3.1.1 договору про прийом
платежів від 20.01.2010р. банк
зобов'язується приймати платежі на
користь клієнта (позивача у справі) та
перераховувати їх 10-го, 20-го числа
кожного місяця та в останній
банківській робочий день поточного
місяця на поточний рахунок клієнта.

У п.3.1.1 договору про прийом платежів від
03.01.2012р. зазначено, що банк перераховує
суми платежів, прийнятих на користь
клієнта, не пізніше наступного
банківського дня після прийняття
платежу.

Згідно із ст. 341 ГК України розрахункові
операції банків спрямовані на
забезпечення взаємних розрахунків між
учасниками господарських відносин, а
також інших розрахунків у фінансовій
сфері. Установи банків забезпечують
розрахунки відповідно до
законодавства та вимог клієнта, на
умовах договору на розрахункове
обслуговування.

З умов договорів про прийом платежів
вбачається, що позивач є власником
коштів, отриманих банком, і його право в
силу статті 41 Конституції України та
статті 321 ЦК України є непорушним.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
Банк «Меркурій» несвоєчасно виконало
прийняті на себе зобов'язання по
перерахуванню сум платежів, прийнятих
на користь клієнта, Національного
юридичного університету імені
Ярослава Мудрого, що не заперечується
відповідачем в апеляційній скарзі та
підтверджено матеріалами справи
(а.с.85-100).

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає, що позовні вимоги
Національного юридичного університету
імені Ярослава Мудрого до ПАТ Банку
«Меркурій» за договором від 03.01.2012р.
№76/12-П в частині стягнення суми боргу у
розмірі 940427,52грн. та за договором про
прийом платежів від 20.01.2010р. №28/10-П в
сумі боргу 1143738грн. є обґрунтованими та
такими, що підтверджуються матеріалами
справи.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, під час розгляду справи судом
першої інстанції відповідачем
перераховано на користь позивача
5554,39грн. за путівки за договором від
03.01.2012р. №76/12-П, про що свідчать виписки
по рахунку Національного юридичного
університету ім. Я. Мудрого у ГУДКСУ у
Харківській області від 13.03.2014р.
(а.с.116).

Відповідно до вимог пункту 1-1 частини 1
статті 80ГПК України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо,
зокрема, відсутній предмет спору.

За приписами пункту 4.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду від
26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмету спору (п.1-1 ч.1
ст.80ГПК України), зокрема, у випадку
припинення існування предмету спору
(наприклад сплати суми боргу, знищення
спірного майна тощо), якщо у зв'язку з
цим не залишилось неврегульованих
питань. Припинення провадження у
справі на підставі зазначеної норми
ГПК України можливе в разі, коли
предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існувати в процесі розгляду справи.

За таких обставин, суд першої інстанції
при прийнятті рішення правомірно
застосував приписи пункту 1-1 частини 1
статті 80 ГПК України про припинення
провадження у справі в частині
стягнення основного боргу у сумі
5554,39грн. за договором від 03.01.2012р. №76/12-П.

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (частина 1 статті 612 ЦК
України).

Відповідно до вимог статті 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді трьох
процентів річних виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає в отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Отже, за наявності встановленого факту
прострочення відповідачем виконання
зобов'язання, місцевим господарським
судом правомірно, з урахуванням
здійсненого ним у відповідності до
вимог чинного законодавства
розрахунку, задоволено позовні вимоги
в частині стягнення з відповідача 3%
річних за договором від 20.01.2010р. №28/10-П в
розмірі 13849,12грн. та за договором від
03.012.2012р. №76/12-П в розмірі 7923,23грн.

Щодо обґрунтованості нарахування та
стягнення з відповідача пені суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як свідчать матеріали справи та
встановлено судом першої інстанції,
п.4.2 договорів про прийом платежів від
20.01.2010р. №28/10-П та від 03.01.2012р. №76/12-П
встановлено, що у разі прострочення
строків перерахування коштів на
рахунок клієнта, банк за обґрунтованою
письмовою заявою клієнта сплачує пеню
у розмірі 0,01% від суми простроченого
платежу за кожен день прострочення, яка
не може перевищувати 1% від суми
переказу.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

З урахуванням вимог щодо максимального
розміру пені та її нарахуванню, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками місцевого господарського
суду про правомірність позовних вимог
в частині стягнення пені у розмірі
13672,38грн. за договором від 20.01.2010р. №28/10-П
за порушення строків перерахування
коштів на рахунок позивача за період з
01.10.2013р. по 12.03.2014р. та за договором від
03.01.2012р. №76/12-П у розмірі 9488,76грн. за
період з 14.01.2014р. по 03.02.2014р. Крім того,
судова колегія вважає за необхідне
зазначити, що проведені розрахунки
судом першої інстанції не оскаржуються
сторонами спору.

Також, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про правомірність
позовних вимог в частині стягнення
6802,18грн., нарахованих у відповідності
до п.2.6 договору про прийом платежів
від 20.01.2010р. №28/10-П, викладеному у
додатковій угоді до договору від
20.01.2010р.

Доводи апелянта про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, а саме статті 36 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», що призвело, на думку
скаржника, до неправомірного стягнення
з відповідача суми коштів під час
тимчасової адміністрації,
відхиляються судовою колегією
Харківського апеляційного
господарського суду за
безпідставністю з наступного.

13.03.2014р. Правлінням Національного банку
України прийнято постанову «Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства банку «Меркурій» до
категорії неплатоспроможних» (а.с.149).

14.03.2014р. Виконавчою дирекцією фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення №15 «Про виведення з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації», яким розпочато
процедуру виведення ПАТ банку
«Меркурій» з ринку та здійснення в
ньому тимчасової адміністрації з
14.03.2014р. по 13.06.2014р. (а.с.150).

Відповідно до статті 47 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
банк має право надавати банківські та
інші фінансові послуги (крім послуг у
сфері страхування), а також здійснювати
іншу діяльність, визначену в цій
статті.

Банк має право здійснювати банківську
діяльність на підставі банківської
ліцензії шляхом надання банківських
послуг.

Згідно з пунктом 32.1 статті 32 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» банк, що
обслуговує платника, та банк, що
обслуговує отримувача, несуть перед
платником та отримувачем
відповідальність, пов'язану з
проведенням переказу, відповідно до
цього Закону та умов укладених між ними
договорів.

Частиною 5 статті 110 ЦК України
передбачено, що особливості ліквідації
банків встановлюються законом про
банки і банківську діяльність.

За приписами частини 1 статті 44
вказаного Закону національний банк
України приймає рішення про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію банку за пропозицією Фонду
та з інших підстав, передбачених
Законом України "Про банки і банківську
діяльність".

Протягом 30 днів з дня опублікування
відомостей про відкликання
банківської ліцензії, ліквідацію банку
та призначення уповноваженої особи
Фонду кредитори мають право заявити
уповноваженій особі Фонду про свої
вимоги до банку. Вимоги фізичних
осіб-вкладників у межах гарантованої
Фондом суми відшкодування за вкладами
не заявляються (ч.5 ст.45 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» тимчасова адміністрація -
процедура виведення банку з ринку, що
запроваджується Фондом стосовно
неплатоспроможного банку в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 34 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» фонд розпочинає
процедуру виведення
неплатоспроможного банку з ринку та
здійснення тимчасової адміністрації в
банку на наступний робочий день після
офіційного отримання рішення
Національного банку України про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних.

У частині 5 статті 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» зазначено, що під час тимчасової
адміністрації не здійснюється:
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; примусове стягнення
коштів та майна банку, звернення
стягнення на майно банку, накладення
арешту на кошти та майно банку;
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів);

зарахування зустрічних однорідних
вимог, якщо це може призвести до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого цим Законом.

Відповідно до статті 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Законом України «Про банки і
банківську діяльність» та Законом
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» та іншими
актами цивільного законодавства не
встановлено особливого порядку
звернення осіб до банку за захистом
свого порушеного права під час
тимчасової адміністрації.

Крім того, віднесення відповідача
(банку) до категорії неплатоспроможних
під час розгляду справи господарським
судом, в якій він є відповідачем, не є
підставою для відмови в позові чи
зупиненні провадження у справі
відповідно до вимог Закону України
«Про банки і банківську діяльність» як
спеціальних законом, що регулюють
правовідносини щодо ліквідації банків.

Прийняття судового рішення про
задоволення позову (часткове
задоволення позову) є вирішенням спору
по суті позовних вимог. Результат
вирішення справи по суті знаходить
офіційне закріплення в судовому
рішенні. Однак, порядок його виконання
встановлюється Законом України «Про
виконавче провадження» з урахуванням
інших нормативних актів.

Згідно вимог статті 2 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

У пункті 9 частини 1 статті 37 Закону
України «Про виконавче провадження»
зазначено, що виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню у
разі: здійснення тимчасової
адміністрації неплатоспроможного
банку або ліквідації банку відповідно
до Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
крім випадків, пов'язаних з виплатою
коштів за вкладами вкладників за
договорами, строк яких закінчився, та
за договорами банківського рахунку
вкладників у межах суми відшкодування,
що гарантується Фондом; витрат,
пов'язаних із забезпеченням
операційної діяльності такого банку;
виплати заробітної плати, авторської
винагороди, відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю
працівників банку.

Отже, особливості виконання судових
рішень щодо банків, які перебувають в
процедурі тимчасової адміністрації
встановлені Законом України «Про
виконавче провадження».

Як свідчать матеріали справи,
нарахування пені та відсотків за
невиконання зобов'язань за договорами
про прийом платежів здійснено
позивачем станом на 12.03.2014р., тобто до
введення в ПАТ Банк «Меркурій»
тимчасової адміністрації (14.03.2014р.), що
не порушує вимоги Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Крім того, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити, що докази, на які
посилається відповідач, не були
предметом дослідження судом першої
інстанції та скаржник в порушення
вимог статті 101 ГПК України не
обґрунтував неможливість їх подання
місцевому господарському суду з
причин, що не залежали від нього.

З урахуванням викладеного, доводи,
викладені в апеляційній скарзі ПАТ
Банку «Меркурій», не знайшли свого
підтвердження при апеляційному
перегляді справи та не можуть бути
підставою для скасування
оскаржуваного рішення у даній справі.

Разом з тим, судова колегія
Харківського апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне зазначити, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення повно
встановлено всі обставини справи та в
мотивувальній частині рішення
зазначено про припинення провадження у
справі в частині 5554,39грн., проте при
складанні резолютивної частини
рішення порушено норми ст. 84ГПК України
та п.9.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення»,
оскільки місцевий господарський суд у
резолютивній частині рішення повинен
був зазначити про часткове задоволення
позову та припинення провадження у
справі у визначеній частині.

Таким чином, резолютивну частини
рішення місцевого господарського суду
від 17.03.2014р. у справі №922/259/14 слід
змінити, доповнивши резолютивну
частину рішення абзацом наступного
змісту: «Припинити провадження у
справі №922/259/14 щодо стягнення боргу у
сумі 5554,39грн.».

За таких обставин, апеляційна скарга
ПАТ банку «Меркурій» не підлягає до
задоволення, рішення суду відповідає
фактичним обставинам справи та нормам
матеріального права, а порушення норм
процесуального права не призвели до
прийняття неправильного рішення, отже
оскаржуване рішення скасуванню не
підлягає.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові
витрати за апеляційною скаргою
покладаються на заявника апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п.4 ст.103, п.4
ч.1 ст.104, ст.105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА :

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Банк
«Меркурій», м. Харків залишити без
задоволення.

2.Рішення господарського суду
Харківської області від 17.03.2014р. у
справі №922/259/14 змінити, доповнивши
резолютивну частину рішення абзацом
наступного змісту: «Припинити
провадження у справі №922/259/14 щодо
стягнення боргу у сумі 5554,39грн.».

3.В решті рішення господарського суду
Харківської області залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складений
02.06.2014р.

Головуючий суддя
Бородіна Л.І.

Суддя
Білоусова Я.О.

Суддя
Гетьман Р.А.