КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р. Справа№ 927/1632/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Веремійчук Д.А.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Свириденко В.К.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Сузір'я Скорпіону»

на рішення Господарського суду
Чернігівської області від 05.03.2014р.

у справі №910/1632/13 (суддя Книш Н.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-торгова
фірма «Грань-Трейд»

2. Приватного підприємства «Сузір'я
Скорпіону»

про стягнення 913 960,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» звернулось до
Господарського суду Чернігівської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-торгова фірма
«Грань-Трейд», Приватного підприємства
«Сузір'я Скорпіону» про стягнення з
відповідачів солідарно суми боргу по
поверненню кредитних коштів та сплати
процентів за користування кредитом по
Кредитному договору №0 від
26.12.2007р. в розмірі 913 675,12 грн., з яких 775
378,84 грн. кредитна заборгованість, 138 296,28
грн. заборгованість по процентам та
суми боргу по сплаті пені за порушення
термінів повернення кредиту та
процентів за кредиту розмірі 284,92 грн.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 28.02.2014р.
позовні вимоги задоволені частково,
стягнуто солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-торгова фірма «Грань-трейд»
та Приватного підприємства «Сузір'я
Скорпіону» на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
775 378,84 грн. заборгованості по кредиту, 124
087,82 грн. заборгованості по процентам, 17
989,33 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, відповідач 2 - Приватне
підприємство «Сузір'я Скорпіону»,
подав апеляційну скаргу, за якою
просить скасувати рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 05.03.2014р. та відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням норм матеріального і
процесуального права, неповним
з'ясуванням всіх обставин, що мають
значення для справи, а також
невідповідністю висновків обставинам
справи, недоведеністю обставин, які
господарський суд визнав
встановленими.

Скаржник зазначає, що позивач без
узгодження з відповідачами збільшив
розмір грошових зобов'язань
відповідача та обсяг відповідальності,
що призвело до порушення п. 2.1. Договору
поруки та виключає можливість
покладення на поручителя
відповідальності за виконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком на
підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу
України. Також апелянт зазначає про те,
що пред'явлена банком вимога до
позичальника та поручителя про
дострокове повернення заборгованості
по поверненню кредиту була направлена
після спливу встановленого частиною 4
ст. 559 Цивільного кодексу України
шестимісячного строку.

Позивач та відповідач не скористались
правом, наданим ст. 96 ГПК України, та не
направили до апеляційного
господарського суду письмових
відзивів чи пояснень щодо доводів
апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.2014р.
колегією суддів у складі головуючий
суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О.,
Синиця О.Ф. прийнято до провадження
апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Сузір'я Скорпіону» та
призначено розгляд справи на 12.05.2014р.

Справа слухалась з оголошеною в
судовому засіданні 12.05.2014р. перервою на
підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

Між Публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк», як кредитором, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-торгова
фірма «Грань трейд», як позичальником,
був укладений Кредитний договір
№0, за умовами якого кредитор
зобов'язався надати позичальнику, а
позичальник зобов'язався прийняти,
належним чином використовувати і
повернути кредитору кредит (грошові
кошти) у національній валюті України в
сумі 1 150 000,00 грн. в порядку і на умовах,
визначених цим Договором.

Підпунктом 1.2.2. пункту 1.2. Кредитного
договору визначено, що надання кредиту
здійснюється у наступний термін: 26
грудня 2007р. Позичальник у будь-якому
випадку зобов'язаний повернути кредит
у повному обсязі в терміни, встановлені
графіком погашення кредиту (Додаток №1
до Договору), якщо тільки не
застосовується інший термін
повернення кредиту, встановлений на
підставі додаткової угоди сторін або
до вказаного терміну (достроково)
відповідно до умов розділу 11 цього
Договору на підставі будь-якого з п.п.
2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 7.4. Договору, але в
будь-якому випадку не пізніше 25 грудня
2018р. Позичальник зобов'язується
повернути основну суму кредиту та
сплачувати плату за користування
кредитом у вигляді процентів, комісій,
а також сплатити штрафні санкції та
здійснити інші грошові платежі згідно
умов Договору. Кредит вважається
повернутим в момент зарахування
грошової суми в повному обсязі на
зазначений у цьому пункті рахунок
кредитора.

Згідно з підпунктом 1.3.1. пункту 1.3.
Кредитного договору за використання
кредитних коштів за цим Договором
встановлюється процентна ставки в
розмірі 15,0% річних, строк нарахування
даної процентної ставки на кредитні
кошти встановлений по 23.03.2008р. З 24
березня 2008р. за використання кредитних
коштів за цим Договором встановлюється
процентна ставка в розмірі 17% річних,
якщо не встановлена інша ставка згідно
умов цього Договору, при умові
невиконання п.п. 4.8. Договору.

Згідно з підпунктом 1.3.2. пункту 1.3.
Кредитного договору за користування
кредитними коштами понад встановлений
Договором строк процентна ставка
встановлюється у розмірі 22,5% річних.
Такий розмір ставки застосовується до
всієї простроченої суми основного
боргу позичальника за Договором.
Нарахування та облік таких процентів
кредитор здійснює відповідно до умов
цього Договору та вимог чинного
законодавства України, зокрема,
нормативних актів НБУ.

У відповідності до підпункту 1.3.3.
пункту 1.3. Кредитного договору сторони
домовились, що за умовами цього
Договору може бути встановлений новий
розмір процентної ставки за
користування кредитом у разі настання
будь-якої із обставин, передбачених
підпунктом «а» та/або «б» п. 9.2.
Договору.

Додатковою угодою №0-1 від 25.03.2008р.
до Кредитного договору сторони змінили
підпункт 1.3.1. та 1.3.2. п. 1.3. Кредитного
договору.

Так, згідно з підпункту 1.3.1. пункту 1.3.
Кредитного договору в редакції
Додаткової угоди №0-1 від 25.03.2008р.
за використання кредитних коштів за
цим Договором встановлюється
процентна ставка в розмірі 13,7% річних,
строк нарахування даної процентної
ставки на кредитні кошти встановлений
по 25.03.2008р.. З 26.03.2008р. за використання
кредитних коштів встановлюється
процентна ставка в розмірі 15,7% річних,
якщо не встановлена інша ставка згідно
умов Договору, при умові невиконання п.
4.8. Договору.

Згідно підпункту 1.3.2. пункту 1.3.
Кредитного договору в редакції
Додаткової угоди №0-1 від 25.03.2008р.
за користування кредитними коштами
понад встановлений договором строк
процентна ставка встановлюється у
розмірі 27,4 % річних. Такий розмір ставки
застосовується до всієї простроченої
суми основного боргу позичальника за
Договором.

Підпунктом 1.3.4. пункту 1.3. Кредитного
договору сторони встановили, що
нарахування процентів за цим Договором
здійснюється щомісяця в останній
робочий день поточного місяця методом
«факт/360» відповідно до вимог
нормативно-правових актів
Національного банку України та чинного
законодавства України. Період
нарахування процентів згідно з умов
цього Договору починається з дня
фактичного надання кредитних коштів,
якщо умовами п.п. 1.3.2., 1.3.3., 9.2. Договору
не передбачено іншу дату початку
нарахування процентів, а в наступному -
з першого календарного дня поточного
місяця, і закінчується останнім
календарним днем поточного місяця. При
цьому проценти нараховуються на суму
кредитних коштів, що фактично надані
кредитором позичальнику, і які ще не
повернуті останнім у власність
кредитору відповідно до умов Договору,
якщо інша база нарахування процентів
не передбачена умовами п. 1.3.2. та/або п.п.
1.3.3, 9.2. Договору. Для розрахунку
процентів день надання та день
погашення кредиту вважається одним
днем.

Відповідно до підпункту 1.3.5. п. 1.3.
Кредитного договору позичальник
зобов'язується сплачувати проценти у
строк з 01 по 10 число (включно) кожного
місяця наступного за тим, за який були
нараховані проценти за користування
кредитом.

Крім того, згідно з підпунктом 1.3.6. п. 1.3.
Кредитного договору позичальник
сплачує кредитору комісію за
дострокове повернення кредиту за
ініціативою позичальника в розмірі 1,5
процентів від достроково погашеної
суми кредиту. Достроковим вважається
погашення, якщо випередження термінів
погашення, встановлених згідно з п. 1.2.2.
даного Договору, складає більш ніж 1
календарний місяць. Нарахування
комісії здійснюється в національній
валюті України по курсу НБУ на дату
нарахування в день дострокового
повернення кредиту. Сплата вказаної
комісії здійснюється в національній
валюті України. Строк сплати такої
комісії - в день дострокового
повернення кредиту.

В пункті 1.4. Кредитного договору
встановлено, що цільове призначення
(мета) кредиту: поповнення обігових
коштів.

Додатком №1 до Кредитного договору
сторони визначили графік погашення
кредиту.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що однією із
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У відповідності до ч. 2 ст. 345
Господарського кодексу України
кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Частиною 1 ст. 1056 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір
процентів та порядок їх сплати за
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Як свідчать матеріалів справи, позивач
належним чином виконав свої
зобов'язання перед відповідачем 1 в
частині надання кредиту, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи меморіальним ордером №
від 26.12.2007р. та платіжним дорученням №01
від 26.12.2007р.

При цьому відповідач 1 не виконував
належним чином своїх зобов'язань щодо
повернення кредиту, сплати відсотків
за користування кредитом.

Як встановлено вище, умовами
Кредитного договору передбачений
строк повернення кредиту відповідачем
1 позивачем не пізніше 25 грудня 2018р.

Разом з тим, в відповідності до п. 4.6.
Кредитного договору позичальник
(відповідач 1 у справі) зобов'язався
достроково повернути в повному обсязі
кредит та плату за кредит у випадках
застосування позивачем будь-якого з
п.п. 2.3., 5.3., 5.5., 5.6, 5.10., 5.11., 7.4. цього
Договору в порядку, визначеному
розділом 11 Договору.

Так, пункт 5.5. Кредитного договору
передбачає, що у випадку порушення
позичальником термінів повернення
кредиту (основної суми боргу) та/або
термінів сплати плати за кредит
строком більш ніж на 5 календарних днів,
та/або у випадку порушення
позичальником та/або заставодавцем
та/або поручителем та/або гарантом умов
укладеного з банком договору щодо
надання забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за цим
Договором, кредитор має право змінити
термін погашення кредиту та плати за
кредит за цим Договором в порядку,
визначеному розділом 11 Договору.

Розділом 11 Кредитного договору
встановлений порядок дострокового
повернення кредиту та визначено, що
відповідно до вимог чинного
законодавства, зокрема, ст.ст. 525, 611
Цивільного кодексу України, сторони
погодили, що у випадку застосування
будь-якого з п.п. 2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5. 10., 7.4.
цього Договору та/або настання
обставин, що передбачені вищевказаними
пунктами, кредитор має право визнати
термін повернення кредиту таким, що
настав згідно з п. 1.2.2. цього Договору.
При цьому термін повернення кредиту
вважається таким, що настав, а кредит -
обов'язковим до повернення з дати
отримання позичальником відповідної
письмової вимоги кредитора. В цьому
випадку позичальник зобов'язується
достроково повернути отриманий кредит
за плату за кредит у встановлений
кредитором заново термін в повному
обсязі. В будь-якому випадку новий
строк повернення кредиту та плати за
кредит згідно вимоги кредитора не може
перевищувати 14 календарних днів з дати
відправлення кредитором вказаної
вимоги позичальнику.

Матеріали справи свідчать, що позивач
скористався правом, наданим п. 5.5.
Кредитного договору, та заявив
вимогу-претензію №33-11/4544 від 15.10.2013р., в
якій, приймаючи до уваги значний строк
невиконання позичальником своїх
зобов'язань за Кредитним договором,
вимагав усунення порушень Кредитного
договору, а саме погашення
простроченої заборгованості протягом
14 календарних днів з дати направлення
цього повідомлення та повідомив, що у
разі непогашення простроченої
заборгованості він вимагає виконання
позичальником своїх зобов'язань за
Кредитним договором. Також зазначив, що
при умові погашення суми простроченої
заборгованості у встановлений вище
строк, вимога про дострокове
повернення кредиту автоматично
втратить чинність.

Ця вимога отримана відповідачем 1
28.10.2013р., про що свідчить поштове
повідомлення 550.

Відповідач 1 не виконав вимогу позивача
та не сплатив заборгованість.

З огляду на застосування позивачем п.
5.5. Кредитного договору стосовно права
достроково вимагати повернення від
відповідача 1 кредиту та процентів за
користування кредиту, а також виходячи
з положень пункту 11.1. Кредитного
договору, судова колегія апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивач змінив строк виконання
основного зобов'язання по сплаті
кредиту і таким строком є 30.10.2013р.

Так як відповідачем 1 не було виконано
законну вимогу позивача, у нього перед
ним рахується заборгованість за
кредитом у розмірі 775 378,84 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення
сума процентів за користування в сумі
138 296,28 грн.

Здійснюючи перевірку розрахунку
процентів за користування кредитом,
апеляційний господарський суд
встановив, що позивачем було
застосовано при нарахуванні процентів
підвищену процентну ставку в розмірі
31,4%.

Так, згідно з підпунктом 1.3.3. пункту 1.3.
Кредитного договору визначено, що за
умовами цього Договору може бути
встановлений новий розмір процентної
ставки за користування кредитом у розі
настання будь-якої із обставин,
передбачених пунктом «а» та/або «б» п.
9.2. Договору.

В пункті 9.2. Кредитного договору
зазначено, що відповідно до вимог
чинного законодавства України, зокрема
статті 651 Цивільного кодексу України,
сторони погодили, що протягом дії цього
Договору позивач може змінити розмір
процентної ставки в сторону збільшення
у разі настання будь-якої із наступних
обставин: порушення позичальником
вимог п. 4.8. цього Договору; та/або
здійснення поточних коливань
процентних ставко за вкладами та/або
кредитами, або настання змін у
грошово-кредитній політиці НБУ
(наприклад, девальвація курсу гривні до
курсу долара США більше ніж на 5% у
порівнянні з курсом гривні до долара
США, встановленого НБУ на ату укладення
цього Договору ч останнього перегляду
процентної ставки; підвищення ставки
на 3 (три) відсоткових пунктів по
бланкових кредитах «овернайт» НБУ з
дати укладення цього Договору чи
останнього перегляду процентної
ставки.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази на підтвердження наявності
обставин, з якими п. 9.2. Кредитного
договору пов'язує можливість
застосування позивачем процентної
ставки у більшому розмірі, тому
позивачем неправомірно використано
ставку 31,4% при нарахуванні процентів за
користування кредитом. Крім того,
встановлений Кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшено позивачем в
односторонньому порядку.

Таким чином, здійснивши перерахування
заборгованості по сумі процентів за
користування кредитом за період з
26.10.2012р. по 30.08.2013р., апеляційний суд
відмічає, що правильною є сума в 124 087,82
грн.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути
обумовлено не будь-яким, а лише
належним його виконанням. Під належним
виконанням зобов'язання розуміють
виконання належній особі, в належному
місці, в належний строк (термін), з
додержанням усіх інших вимог і
принципів виконання зобов'язання. Якщо
учасники зобов'язання порушують хоча б
одну з умов його належного виконання,
зобов'язання не припиняється, а
змінюється, оскільки в такому разі на
сторону, яка допустила неналежне
виконання, покладаються додаткові
юридичні обов'язки у вигляді
відшкодування збитків, сплати
неустойки тощо. Виконання таких
додаткових обов'язків, як правило, не
звільняє боржника від виконання
зобов'язання в натурі.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Позичальником за Кредитним договором
не надано суду доказів сплати
заборгованості по кредиту та процентам
за кредит.

Таким чином, у позичальника -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-торгова
фірма «Грань-трейд», перед позивачем
існує заборгованість розмірі 775 378,84
грн. по сплаті кредиту та 124 087,82 грн.
заборгованість по сплаті процентів за
користування кредитом.

З огляду на те, що позичальник
прострочив виконання грошового
зобов'язання, позивач просить стягнути
також суму пені за порушення строків
сплати кредиту та суму пені за
порушення строків сплати процентів в
розмірі 284,92 грн.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у
разі порушення зобов'язань наступають
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК
України, законом щодо окремих видів
зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій (неустойки,
штрафу, пені), зміна якого за
погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору
за порушення позичальником термінів
повернення кредиту та/або процентів за
кредит та/або комісій, встановлених
Договором, кредитор має право вимагати
від позичальника, а позичальник при
цьому зобов'язаний сплатити кредитору
додатково до плати за кредит пеню з
розрахунку 0,2% річних від суми
зазначеної простроченої
заборгованості (суми кредиту та/або
процентів по кредиту та/або комісій),
розрахованої за кожен день
прострочення платежу, включаючи день
сплати заборгованості, за методом
«факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що
для розрахунку використовується
фактична кількість днів у місяці, але
умовно в році 360 днів), але в будь-якому
випадку такий розмір пені не може
перевищувати розмір, встановлений
чинним законодавством України.

Разом з тим, судом першої інстанції
було залишено без розгляду позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача пені відповідно до ч. 5 ст. 81
ГПК України. Апеляційний суд відмічає
про правомірність такого рішення,
виходячи з того, що позивач на
неодноразові вимоги суду згідно ухвал
про порушення провадження у справі та
про відкладення розгляду справи без
поважних причин не надав
обґрунтованого детального розрахунку
сум, на які ним нараховується пеня.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника - ТОВ
«Виробничо-торгова фірма
«Грань-трейд», за Кредитним договором,
позивачем, як кредитором, був укладений
з Приватним підприємством «Сузір'я
Скорпіона», як поручителем, Договір
поруки №3000Р32, за умовами якого
поручитель зобов'язався перед
кредитором відповідати за невиконання
ТОВ «Виробничо-торгова фірма «Грань
трейд» усіх його зобов'язань перед
кредитором, що виникли з Кредитного
договору №0 від 26.12.2007р. в повному
обсязі як існуючих на день укладення
Договору поруки, так і тих, що можуть
виникнути в майбутньому.

Згідно з п. 1.3. Договору поруки
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, за всіма зобов'язаннями
останнього за Кредитним договором,
включаючи повернення основної суми
боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу),
сплати процентів, комісій,
відшкодування можливих збитків, сплату
пені та інших штрафних санкцій,
передбачених умовами основного
договору.

Згідно з п. 1.4. Договору поруки
відповідальність поручителя і
боржника є солідарною.

У відповідності до п. 2.2. Договору
поруки у випадку невиконання боржником
своїх зобов'язань за Кредитним
договором кредитор має право
пред'явити свої вимоги безпосередньо
до поручителя, які є обов'язковими до
виконання поручителем на 10-й робочий
день з дати відправлення йому такої
вимоги (рекомендованим листом).

Позивачем була направлена
відповідачеві-2 вимога про виконання
поручителем забезпечених зобов'язань
№33-11/4545 від 15.10.2013р., яка отримана
відповідачем 2 28.10.2013р., про що свідчить
поштове повідомлення №568.

У відповідності до ст. 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком. Договором або
законом можуть бути встановлені інші
види забезпечення виконання
зобов'язання.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна або
кільки осіб.

Згідно з ст. 554 Цивільного кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Таким чином, з наведених вище норм
закону та умов договору поруки
вбачається, що відповідач 2 несе
солідарну відповідальність з
відповідачем 1 за порушення умов
Кредитного договору, тобто сплати
боргу по кредиту в розмірі 775 378,84 грн.,
боргу по процентам за користування
кредитом в розмірі 124 087,82 грн.

Апеляційний господарський суд
відхиляє доводи відповідача 2 про
припинення поруки на підставі ч. 1 та ч. 4
ст. 559 Цивільного кодексу України, у
зв'язку з наступним.

У відповідності до ч. 1 ст. 559 Цивільного
кодексу України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що на момент укладення
Договору поруки №30008Р32 від 26.03.2008р.
процентна ставка в розмір 27,4% річних
була погоджена позивачем та
відповідачем 1 Додатковою угодою
№0-1 від 25.03.2008р., яка є невід'ємною
частиною Кредитного договору №0
від 26.12.2007р.

Крім того, так як позивачем та
відповідачем 1 не відбулося погодження
стосовно застосування позивачем
збільшеної процентної ставки (31,4%), не
виникло і зобов'язань по Кредитному
договору щодо застосування такої
збільшеної процентної ставки, а також
відсутні підстави стверджувати про
збільшення ставки без згоди
поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного
кодексу України порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договору поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явленням вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

У відповідності до п. 3.1. Договору
поруки цей Договір набирає чинності з
моменту його підписання обома
сторонами та діє до повного припинення
всіх зобов'язань боржника за Кредитним
договором.

Отже, даним пунктом Договору
встановлений строк дії поруки - до
повного припинення всіх зобов'язань
боржника за Кредитним договором, а
тому, оскільки зобов'язання
відповідача 1 за Кредитним договором не
припинилися, то порука діє і вимога
позивача про сплату боргу була
направлена відповідачеві 2 в межах дії
поруки.

У відповідності до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, і
встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК
України. Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. При цьому доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить
відомий процесуальному праву принцип
допустимості доказів (засобів
доказування). Допустимість доказів
означає, що у випадках, передбачених
нормами матеріального права, певні
обставини повинні підтверджуватися
певними засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Відповідачем 2 не доведено належними
засобами доказування припинення
поруки за Договором поруки.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 99, 100,
101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Сузір'я Скорпіону»
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 28.02.2014р. у
справі №927/1632/13 залишити без змін.

3. Справу №927/1632/13 повернути до
Господарського суду Чернігівської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця