ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р.Справа № 923/420/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді Головея В.М.,

Суддів: Мирошниченко М.А., Шевченко В.В.

при секретарі судового засідання:
Максіміхіної Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Афанас’єва Ж.Л. (за
довіреністю),

від відповідача - Дулепов А.В. (за
довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Каховський завод
електрозварювального устаткування»

на рішення господарського суду
Херсонської області від 18.04.2014р.

по справі 923/420/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»

до Публічного акціонерного товариства
«Каховський завод
електрозварювального устаткування»

про стягнення 3 890 827,86 грн.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце засідання суду.

Повна фіксація судового процесу
здійснювалась згідно ст. 129 Конституції
України та ст. 4-4 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 12.06.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014р. Публічне
акціонерне товариство «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» (далі - Банк, позивач) звернулось
до господарського суду Херсонської
області із позовом до Публічного
акціонерного товариства «Каховський
завод електрозварювального
устаткування» (далі - ПАТ «КЗЕУ»,
відповідач) про стягнення 3 890 827,86 грн., з
яких: 3 536 257,61 грн. заборгованості за
кредитом, 316 664,61 грн. заборгованості по
процентах за користування кредитом, 17
535,96 грн. заборгованості по комісії за
управління кредитом, 20 369, 69 грн. пені, а
також витрати, понесені позивачем
пов'язані з розглядом даної справи.

Позов обґрунтований тим, що відповідач
неналежно виконує свої зобов'язання за
кредитним договором про відкриття
мультивалютної кредитної лінії №02-124/286
від 21.05.2007р. та додаткових угод до нього,
що призвело до виникнення
простроченої заборгованості у
останнього перед позивачем.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 18.04.2014р. (суддя
Немченко Л.М.) позов Банку задоволено,
стягнуто з ПАТ «КЗЕУ» на користь
позивача 3 536 257,61грн. заборгованості за
кредитом, 316 664,61 грн. заборгованості по
процентах за користування кредитом, 17
535,96 грн. заборгованості по комісії за
управління кредитом, 19 366,05 грн. пені за
користування кредитом та 1 003,64 грн. пені
за порушення строків сплати комісійної
винагороди, а також судові витрати,
понесені позивачем, пов'язані з
розглядом даної справи у сумі 68 820,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції послався на те, що
позивачем доведено належним чином
виконання своїх зобов'язань за
кредитним договором та додаткових угод
до нього, проте відповідачем суму
кредиту було погашено частково, чим
порушено встановлений договором зі
змінами до нього, графік погашення
заборгованості за кредитною лінією.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду першої інстанції,
ПАТ «КЗЕУ» звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення скасувати, прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Скаржник вважає, рішення
незаконним та таким, що прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, із неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи.

06.06.2014р. до Одеського апеляційного
господарського суду від банка
надійшли письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких позивач
вважає, що рішення господарського суду
винесене з повним дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
а доводи викладені апелянтом в скарзі
надуманими та безпідставними.

В судовому засіданні 12.06.2014р.
представник позивача надала пояснення
в яких просила, рішення господарського
суду залишити без змін, а апеляційну
скаргу -без задоволення.

12.06.2014р. в судовому засіданні
представник відповідача надав
пояснення, повністю підтримує вимоги
апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, заслухавши
представників сторін, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено господарським судом,
21.05.2007р. між Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком (назва
якого на підставі Статуту була змінена
на Публічне акціонерне товариство
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк») та
Відкритим акціонерним товариством
«Каховський завод
електрозварювального устаткування»
(назва якого на підставі Статуту була
змінена на ПАТ «Каховський завод
електрозварювального устаткування»)
(позичальник) укладено кредитний
договір про відкриття мультивалютної
кредитної лінії № 02-124/286, за умовами
якого, банк надає позичальнику кредит
шляхом відкриття відновлювальної
довгострокової мультивалютної
кредитної лінії у сумі, яка не може
перевищувати сукупної заборгованості
по всім діючим кредитним угодам 10 000 000,00
(десять млн.) грн. (п.2.1. договору).

Пунктом 2.2. кредитного договору
встановлено, що повернення кредитної
лінії здійснюється згідно графіка
(додаток № 1), який є невід'ємною
частиною цього договору, з кінцевим
строком погашення 25 травня 2012р..

Пунктом 3.1. кредитного договору
визначено, що кредит надається банком
позичальнику шляхом оплати в межах сум
та термінів, визначених кредитним
договором розрахункових документів
позичальника безпосередньо з
позичкових рахунків № 2063 на рахунки
контрагентів позичальника відповідно
до цільового призначення кредиту.

Цей договір набирає чинності з дня його
підписання повноважними
представниками сторін, діє до повного
повернення позичальником отриманих
сум кредитних коштів, сплати у повному
обсязі відсотків за користування ним
та повного виконання позичальником
будь-яких інших грошових зобов'язань,
прийнятих ним на себе згідно умов цього
договору (п. п. 6.1., 6.5. договору).

29.10.2010р. до кредитного договору були
внесені зміни договором про внесення
змін №2/200, відповідно до якого
загальний розмір кредитної лінії,
наданої позичальнику було збільшено та
встановлено у розмірі 13 855 571,14 грн.,
датою остаточного повернення коштів
було 25 травня 2012р., а повернення повинно
було здійснюватись шляхом сплати сум
за графіком по 865 973,19 грн. щомісяця з 01
лютого 2011р. по 25 травня 2012р.

В подальшому графік погашення
змінювався на підставі договору № 4/8
від 20 січня 2011р., яким було визначено
строк повернення кредиту - до 29 грудня
2014р.

02.04.2012р. між сторонами було укладено
договір № 7/30 про внесення змін до
кредитного договору, яким закріплено,
що ліміт кредитної лінії збільшується
та встановлюється в сумі 14 029 546,41 грн., а
погашення має здійснюватись за
графіком (додаток №1) по 584 564,43 грн.

Остаточний графік повернення кредиту
був визначений договором про внесення
змін № 16/15 від 30 травня 2013р.

Так, згідно графіку повернення
отриманих сум кредиту складає 29.12.2012р. -
10 318 276, 90 грн., 28.06.2013р. - 884 064, 36 грн. та по
147 344,06 грн. щомісячно з 31.07.2013 р. до
29.12.2014р.

На виконання умов основного договору,
розпорядженням №1 бухгалтерії філії
«Херсонське Центральне відділення
Промінвестбанку» від 22.05.2007р.
позичальнику було відкрито кредитну
лінію на виробничі потреби з рахунком
№ 0493.

З виписки по позичковому рахунку
0493, платіжних доручень та
меморіальних ордерів за період з
14.03.2008р. по 29.10.2010р., довідки про рух
коштів, вбачається, що банк за вказаний
період видавав позичальнику кредит
шляхом оплати платіжних документів
позичальника на суму 24 614 087,19 грн., а
позичальник погасив кредит в сумі 10 317
434,75 грн., внаслідок чого у відповідача з
29.10.2010р. утворилась заборгованість
перед банком в сумі 14 029 546,41 грн.

Як вбачається з розрахунку та наданих
первинних документів, відповідачем
згідно договору про внесення змін від
02.04.2012р. до кредитного договору до 01
березня 2014р. повинна бути сплачена
сума в розмірі 12 381 093,74 грн., але
зобов'язання відповідачем виконані
частково, а саме станом на 03.01.2013р.
сплачено 11 184 173,70 грн. Остання сплата (10
318 276,90 грн.) мала місце 03.01.2013р. Після
цієї дати відповідач не здійснював
погашення суми заборгованості за
кредитом. Отже, після 03.01.2013р. у
відповідача утворилась заборгованість
перед позивачем в сумі 3 536 257,61 грн. (14 720
431,31 грн. - 11 184 173,70 грн.), яку позичальник
за графіком не погасив.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199
Господарського кодексу України
визначають, що господарськими
зобов'язаннями, включаючи виконання
грошових зобов'язань, визначаються
зобов'язання, що виникають між
суб'єктами господарювання та іншими
учасниками відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, які можуть виникати
безпосередньо із закону, іншого
нормативно-правового акту, що регулює
господарську діяльність договору. При
цьому, суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином, у
встановлений строк, відповідно до
закону, інших правових актів, статуту,
Цивільного кодексу України. Порушення
зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами, договорами, статутними та
уставними документами. Зобов'язана
сторона має право відмовитися від
виконання зобов'язання в разі
неналежного виконання другою стороною
обов'язків, що є необхідною умовою
виконання.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. (статті 525, 625 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського
кодексу України кредитні відносини
здійснюються на підставі кредитного
договору, що укладається між
кредитором і позичальником у письмовій
формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Відповідно до п.1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити відсотки.

Враховуючи викладене колегія судді
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що

протягом дії кредитного договору банк
повністю та належним чином виконував
свої зобов'язання за вищевказаним
кредитним договором, що
підтверджується випискою про рух
коштів по позичковому рахунку
боржника, меморіальними ордерами,
актом перевірки цільового
використання кредитних коштів від
19.06.2007р. (щодо сум, отриманих у 2007р.),
однак, відповідачем допущено порушення
виконання умов договору, оскільки
протягом 2013 року та 1 кварталу 2014 року, у
зв'язку з цим, судова колегія вважає, що
позовна вимога щодо стягнення з
відповідача суми основної
заборгованості у розмірі 3 536 257,61 грн. є
обґрунтованою і місцевий суд підставно
задовольнив цю вимогу.

Щодо позовних вимог про стягнення
процентів за користування кредитом та
комісії за управління кредитом судова
колегія зазначає наступне.

Пунктами 3.2. - 3.4. кредитного договору (в
редакції п. п. 3 - 5 відповідно, договору
про внесення змін №13/01 від 15.01.2013р.)
встановлено, що проценти за
користування кредитом нараховуються
банком, виходячи із встановленої
банком процентної ставки за
заборгованістю у гривні у розмірі 14%.
При розрахунку процентів в
національній валюті використовується
метод «факт/факт», виходячи із
фактичної кількості днів у місяці та
році, по заборгованості в іноземній
валюті використовується метод
«факт/360», виходячи із розрахунку
фактичної кількості днів у місяці та 360
днів у році. Проценти, нараховані за
поточний місяць, сплачуються
позичальником у валюті, в якій було
надано кредит, щомісячно 1 числа місяця,
наступного за місяцем, в якому
відбулось нарахування. Проценти, що
нараховуються на прострочену
заборгованість за кредитом після
настання кінцевого терміну повернення
кредиту, сплачується позичальником
щоденно.

Позичальник сплачує банку комісію за
управління кредитом у розмірі 1% річних
від розміру кредитної лінії, який
встановлено на дату нарахування цієї
комісії. Комісія нараховується в
національній валюті, розрахунок
здійснюється щоденно, виходячи із
розміру встановленого ліміту
кредитної лінії за період з дати
першого списання коштів з кредитного
рахунку по останній календарний день
місяця та в подальшому за повний
календарний місяць, а при остаточному
поверненні кредиту - по дату фактичного
повернення, із розрахунку фактичної
кількості днів у місяці і в році за
методом «факт/факт».

У випадку порушення позичальником
строку погашення одержаного кредиту,
позичальник надалі сплачує з
відповідної календарної дати, яка
визначена договором, як дата виконання
зобов'язання, до дати виконання такого
зобов'язання проценти за неправомірне
користування кредитом, виходячи із
процентної ставки за заборгованістю у
гривні у розмірі 17%.

Пунктом 3.12. кредитного договору (в ред.
п. 8 договору про внесення змін № 2/200 від
29.10.2010р.) передбачено, що позичальник
зобов'язується забезпечити
надходження коштів на рахунки,
відкриті в банку в об'ємі,
пропорційному долі кредитів ПАТ
«Промінвестбанк» в кредитному
портфелі позичальника, із відхиленням
не більше 5%. Розрахунок частки
здійснюється щоквартально.

У випадку недотримання зазначених
умов, процентна ставка за користування
кредитом збільшується на 3 процентні
пункти, починаючи з наступного місяця,
в якому виявлено порушення умов. Банк
надсилає позичальнику письмове
повідомлення про зміну процентної
ставки протягом 5 (п'яти) банківських
днів з дати збільшення.

Листом від 03.06.2013р. № 122-01-6/132 банк
повідомив позичальника про підвищення
ставки на 3% за цим договором, однак,
відповідач лише частково сплачував
свою заборгованість по процентах.

Колегія суддів перевірила
правильність розрахунку позивача та
дійшла до висновку, що розрахунок
процентів за наданим кредитом за
період з 01.02.2013р. по 17.03.2014р. складає 316
664,61 грн. та розрахунок комісії за
управління кредитом за період з 01.02.2013р.
по 28.02.2014р. складає 17 535,96 грн. тобто
розрахунок позивача зроблено
арифметично і методологічно вірно.

Щодо позовних вимог про стягнення пені
за несвоєчасну плату відсотків за
користування кредитом по кредитному
договору № 02-124/286 від 21.05.2007р. та
наступними змінами, судова колегія
зазначає наступне.

Статтями 546, 549 ЦК України передбачено,
що виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів п. 5.3. кредитного
договору (в ред. від 15 січня 2013р.) за
несвоєчасну сплату сум кредиту та/або
процентів за надання кредиту, та/або
плати за кредит, та/або процентів за
неправомірне користування кредитом
позичальник сплачує пеню, яка
обчислюється щоденно за методом
«факт/факт» від суми прострочення
платежу, у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діє у період
прострочення.

Крім цього, п. 1.4. кредитного договору
передбачена плата за кредит - плата, яка
включає відсотки за користування
кредитом та комісійну винагороду за
управління кредитом.

Перевіривши розрахунок позивача
загальної суми пені в розмірі 20 369,69
грн., яка складається з відсотків за
користування кредитом (19 366,05 грн.) та
комісійної винагороди за управління
кредитом (1 003,64 грн.), колегія суддів
дійшла висновку, що його було зроблено
арифметично правильно.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що місцевим судом правомірно
задоволено вимогу позивача про
стягнення з відповідача процентів за
користування кредитом, комісії за
управління кредитом, відсотків за
користування кредитом та комісійної
винагороди за управління кредитом.

Доводи скаржника відносно того, що
місцевий господарський суд
безпідставно стягнув з позичальника
кошти, оскільки сторонами передбачений
строк погашення кредиту який ще не
настав - 29.12.2014 року, судовою колегією до
уваги не приймається з огляду на
наступне.

Частина 2 статті 1050 ЦК України
передбачає право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу. При цьому
вимоги статі 1050 ЦК України вказують на
міри відповідальності боржника перед
позичальником не змінюючи строків
виконання зобов'язання, встановлених
сторонами у договорі.

Крім цього, банк скористався своїм
правом, яке передбачено у п. 4.3.4
кредитного договору, відповідно до
якого, банк має право вимагати від
позичальника (незалежно від настання
строку остаточного повернення всіх
одержаних в межах кредитної лінії сум
кредиту) сплати у повному обсязі
заборгованості за кредитом та/або
плати за кредит та/або відсотків за
неправомірне користування кредитом
та/або суми неустойки, передбачених цим
договором, коли позичальник не виконав
свої обов'язки по погашенню кредиту
та/або сплаті відсотків в строк або
інших обов'язків по сплаті грошових
коштів, що передбачено договором.

Несплата кредитних коштів у строки
встановлені договором кредиту з боку
відповідача призвело до порушення
вимог ст.610, ч.2 ст.615 ЦК України, якими
передбачено, що порушенням
зобов'язання є невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що місцевий суд
обґрунтовано задовольнив вимоги
позивача.

Наведені скаржником у апеляційній
скарзі доводи, не спростовують
висновків місцевого суду та не
доводять їх помилковість, а тому не
можуть бути підставою для скасування
судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК
України законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в повному
обсягу, тобто не тільки на підставах
викладених у апеляційній скарзі,
судова колегія не встановила будь-яких
порушень норм матеріального і
процесуального права з боку місцевого
суду і вважає, що зроблені судом
висновки відповідають фактичним
обставинам справи, наявним в ній
доказам та приписам чинного
законодавства.

З огляду на викладене судова
колегія не вбачає будь-яких
передбачених ст.104 ГПК України правових
підстав для скасування рішення
місцевого суду.

Керуючись cm.cm. 99, 101- 105 ГПК України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Херсонської області від 18.04.2014р.
залишити без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 13.06.2014 року.

Головуючий суддя
Головей В.М.

Суддя
Мирошниченко М.А.

Суддя
Шевченко В.В.