ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.06.2014
Справа № 905/2581/14

Господарський суд Донецької
області у складі судді Зекунов Е.В..

при секретарі судового засідання
Павленко М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства
"Санаторно-курортний реабілітаційний
центр "Слов'янський курорт" Закритого
акціонерного товариства
Лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Уркпрофоздоровниця", м. Слов'янськ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Донецькобленерго", м. Горлівка про:
стягнення 58265 грн. 70 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Максецька О.С. за
довірен.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство
"Санаторно-курортний реабілітаційний
центр "Слов'янський курорт" Закритого
акціонерного товариства
Лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Уркпрофоздоровниця" (далі - ДП
"Слов'янський курорт") звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Донецькобленерго" про
стягнення боргу за по договору про
спільне використання технологічних
мереж № 141210-4Д3./02 від 15.03.2010р. у розмірі
58265,7 грн., з яких сума основного боргу у
розмірі 20070,47 грн., інфляційні
нарахування у розмірі 3575,82 грн., 3 %
річних у розмірі 7242,03 грн., пеня - 27377,38
грн.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625,
712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22,
193, 216-217, 231, 264-265 Господарського кодексу
України.

Розгляд справи відкладався згідно ст. 77
ГПК України.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про місце, дату та час проведення
судового засідання повідомлений
належним чином.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову заперечував. Пояснив, що згідно
п. 7.3 Договору оплата Відповідачем
послуг з утримання технологічних
електричних мереж спільного
використання здійснюється платіжним
дорученням на підставі виставленого
Позивачем рахунка та оформленого Акта
прийому - здачі наданих послуг у
десятиденний термін з дати отримання
рахунка.

Посилаючись на вимоги ч. 6 статті 232 ГК
України, пункту 1 частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України, ст.253 ЦК
України ч.5 статті 261 ЦК України,
відповідач вважає, що враховуючи дату
звернення Позивача до господарського
суду (15.04.2014р.), нарахування пені за
прострочення оплати рахунків № 62, № 116,
№ 138, № 200, № 239, № 380, № 407, № 595, № 686, № 771,
№ 885, № 17, № 143 було здійснено з
порушенням вимог вищевказаних норм, а
тому позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Крім того відповідач зазначив, що
відповідно до умов Договору № 141210-4Д3./02
оплата Відповідачем послуг з утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання здійснюється
платіжним дорученням на підставі
виставленого Позивачем рахунка та
оформленого Акта прийому - здачі
наданих послуг у десятиденний термін з
дати отримання рахунка.

Всупереч умов Договору рахунок № 500 на
оплату послуг з утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання та Акт прийому -
здачі наданих послуг не був наданий
Позивачем Відповідачу. Вважає, що
відповідно до ст.. 612, 613 ЦК України
прострочення Відповідача по оплаті
послуг за серпень 2012р. не настало
внаслідок прострочення Позивача, тому
нарахування Позивачем пені, інфляції
та 3% річних у зв'язку з несвоєчасною
оплатою Відповідачем рахунку № 500 від
31.08.2012р. було здійснено з порушенням
норм діючого законодавства, зокрема
ст.. 612, 613 ЦК України, а тому позовні
вимоги в цій частині не підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду направлені
позивачу за адресою, зазначеними в
позові та спеціальному витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
господарський суд вважає, що позивач
був повідомлений про розгляд справи
належним чином, проте правом бути
присутнім в судовому засіданні не
скористався, тому справа розглядається
за наявними в ній матеріалами згідно
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

15 березня 2010 року між ДП
«Слов'янський курорт» (власник мереж)
та ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго"
(Користувач) укладено договір №
141210-4Д3./02 про спільне використання
технологічних мереж (далі Договір)
(а.с.107-114).

Відповідно до п.1.1 Договору власник
мереж зобов'язався забезпечити
технологічну можливість передачі
електричної енергії власними
технологічними електричними мережами
в точки приєднання електроустановок
користувача, а користувач - своєчасно
оплачувати вартість послуг Власника
мереж.

Пунктом 4.1 цього Договору передбачено,
що користувач зобов'язаний здійснювати
оплату за розрахунковий період.
Розрахунок оплати здійснюється згідно
з додатком «Порядок обрахування плати
за спільне використання».

Згідно п. 7.3 Договору оплата
Відповідачем послуг з утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання здійснюється
платіжним дорученням на підставі
виставленого Позивачем рахунка та
оформленого Акта прийому - здачі
наданих послуг у десятиденний термін з
дати отримання рахунка.

Пунктом 8.2.1 Договору встановлено, що за
внесення платежів, передбачених п.4.1
Договору, з порушенням терміну,
визначеного відповідним додатком,
користувач сплачує Власнику мереж пеню
у розмірі 0,04% за кожний день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати.

Договір набуває чинності з дати його
підписання та скріплення печатками і
діє в частині реалізації газу до
31.12.2011р., та вважається продовженим на
наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення цього терміну не
буде заявлено однією із сторін про
відмову від цього Договору.

У судовому засіданні встановлено, що на
час розгляду справи сторони
перебувають у відносинах передбачених
умовами Договору № 141210-4Д3./02.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору позивач
протягом січня-грудня 2012 року надав
відповідачу послуги на загальну суму
240845,64 грн. (з ПДВ) та за період
січень-грудень 2013р. на загальну суму
299202,92 грн.(з ПДВ).

Проте, відповідачем кошти за надані
послуги сплачувались несвоєчасно та не
в повному обсязі. Згідно наданого
позивачем розрахунку станом на 15.04.2013р.
сума основного боргу відповідача за
договором № 141210-4Д3./02 склала 20070,47грн.

Невиконання відповідачем умов
договору - не оплата відповідачем боргу
за надані послуги зумовили звернення
позивача до суду з цим позовом.

Оскільки між сторонами по справі
уклалися господарські правовідносини,
то судом застосовані положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, який
регулює правовідношення у
господарській сфері.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, що йому не
суперечать (абзац третій ч. 1 ст. 174 ГК
України).

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору ( п. 1 ст. 193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом в силу
приписів абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено,
що підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків є договори та інші
правочини. У випадках встановлених
актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або не настання певної події.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що у
силу зобов'язання одна особа (боржник)
зобов'язана здійснити на користь іншої
особи (кредитора) певну дію, наприклад:
передати майно, виконати роботи,
оплатити кошти та інше або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом. 7.3 Договору встановлено, що
оплата Відповідачем послуг з утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання здійснюється
платіжним дорученням на підставі
виставленого Позивачем рахунка та
оформленого Акта прийому - здачі
наданих послуг у десятиденний термін з
дати отримання рахунка.

З матеріалів справи вбачається, що
рахунки за надані послуги № 62, № 116, №
138, № 200, № 239, № 380, № 407, №500, № 595, № 686, №
771, № 885, № 17, № 143 та №№ 175, 241, 371, 498,712, 713,
808, 902, 1002 були направлені позивачем та
отримані відповідачем, що
підтверджується квитанціями про
отримання поштового відправлення та
відміткою відповідача на листі від
16.12.2013р. щодо отримання рахунку №1002
(а.с.21-68).

Позивачем не надано доказів
направлення відповідачу рахунку № 1102
та акту виконаних робіт №210 від 31.12.2013р.
на суму 24933,56 грн. (з ПДВ), проте із заяви
ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" про залік
зустрічних однорідних вимог від
28.02.2014р. вбачається, що сума боргу у
розмірі 24933,56 грн. визначена у рахунку №
1102 від 31.12.2013р. була погашена внаслідок
заліку зустрічних однорідних вимог
(а.с.15).

Доводи відповідача щодо неотримання
рахунку №500 від 31.08.2012р. на суму 20070,47
грн. спростовані матеріалами справи,
оскільки згідно квитанції про
отримання поштового відправлення
вказаний рахунок отримано ПАТ "ДТЕК
Донецькобленерго" 10.09.2012р.

З огляду на викладене та на підставі
наявних в матеріалах справи
документів, суд вважає, що вимоги
позивача щодо стягнення основної суми
боргу у розмірі 20070,47 грн. є доведеними
належними доказами та обґрунтованими,
тому в цій частині підлягають
задоволенню.

Окрім суми основного боргу позивач
просить стягнути з відповідача
інфляційні нарахування у розмірі 3575,82
грн., 3 % річних у розмірі 7242,03 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунки, суд вважає їх
арифметично вірними та обґрунтованими,
тому стягненню на користь позивача
підлягають інфляційні нарахування у
розмірі 3575,82 грн. та 3 % річних у розмірі
7242,03 грн.

Крім стягнення суми основного боргу,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню у розмірі
27377,38 грн.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України та ст.526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог цих
кодексів та інших правових актів.

Відповідно до ст.ст.216- 218 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

За приписами ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними у визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтями 1,3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543-96-ВР встановлено, що
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

У відповідності до частини 6 статті 232
ГК України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим строк, протягом якого особа
може звернутися до суду за захистом
свого порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України. Відповідно
до пункту 1 частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Пунктом. 7.3 Договору встановлено, що
оплата Відповідачем послуг з утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання здійснюється
платіжним дорученням на підставі
виставленого Позивачем рахунка та
оформленого Акта прийому - здачі
наданих послуг у десятиденний термін з
дати отримання рахунка.

Позивача звернувся з позовом до
господарського суду 15.04.2014р. Із
наданого позивачем розрахунку
вбачається, що частина позовних вимог
про стягнення пені складається з
нарахування пені за прострочення
оплати рахунків № 62, № 116, № 138, № 200, №
239, № 380, № 407, № 595, № 686, № 771, № 885, № 17, №
143 які фактично отримані відповідачем у
період з 22.02.2012р. по 29.03.2013р.

Керуючись вимогами п. 7.3. Договору
відповідач мав оплатити ці рахунки у
десятиденний термін з дати їх
отримання. Зокрема, перший рахунок № 62
отриманий відповідачем 22.02.2012р. мав
бути оплачений до 05.03.2012р., а рахунок №
143 отриманий відповідачем 29.03.2013р. мав
бути оплачений до 09.04.2013р.

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Заявою від 29.04.2014р. (а.с.135) та у судовому
засіданні представник відповідача
просив застосувати строки позовної
давності в частині вимог про стягнення
пені за вищевказаними рахунками.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК
України).

Приймаючи до уваги, що позивач 15.04.2014р
звернувся до суду з вимогою про
стягнення пені за порушення
зобов'язань за рахунками № 62, № 116, № 138,
№ 200, № 239, № 380, № 407, № 595, № 686, № 771, № 885,
№ 17, № 143, тобто після спливу строку
позовної давності і про застосування
позовної давності заявлено
відповідачем, а також відсутні
підстави для визнання поважними
причини пропуску строку позовної
давності, суд дійшов висновку, що сплив
позовної давності, відповідно до ч. 4 ст.
267 ЦК України, є підставою для відмови у
позові в частині стягнення пені
нарахованої за прострочення оплати
рахунків № 62, № 116, № 138, № 200, № 239, № 380,
№ 407, № 595, № 686, № 771, № 885, № 17, № 143.

Проте, перевіривши здійснений
позивачем розрахунок пені за порушення
зобов'язань за рахунками №№ 175, 241, 371,
498,712, 713, 808, 902, 1002, 1102 суд встановив, що
порядок її нарахування відповідає
умовам Договору, приписам ч.6 ст.232 ГК
України та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, є
арифметично вірним та складає 9472,42 грн.

З огляду на зазначене, суд відмовляє у
задоволенні позову в частині стягнення
пені за прострочення оплати рахунків №
62, № 116, № 138, № 200, № 239, № 380, № 407, № 595, №
686, № 771, № 885, № 17, № 143, та задовольняє
вимоги в частині стягнення пені за
прострочення оплати рахунків №№ 175, 241,
371, 498,712, 713, 808, 902, 1002, 1102 на суму 9472,42 грн.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін. За
змістом статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене
господарський суд вважає, що позовні
вимоги ДП "Слов'янський курорт" до ПАТ
"ДТЕК Донецькобленерго" підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Дочірнього
підприємства "Санаторно-курортний
реабілітаційний центр "Слов'янський
курорт" Закритого акціонерного
товариства Лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Уркпрофоздоровниця" до Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Донецькобленерго" про стягнення 58265
грн. 70 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Донецькобленерго" (84601,
м. Горлівка, пр.-т Леніна, 11, )
на користь Дочірнього підприємства
"Санаторно-курортний реабілітаційний
центр "Слов'янський курорт" Закритого
акціонерного товариства
Лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Уркпрофоздоровниця" (84110, Донецька
область, м. Слов'янськ, вул. Пушкінська,
2, ):

суму основного боргу - 20070 грн. 47 коп.,

інфляційні нарахування - 3575 грн. 82 коп.,

3 % річних - 7242 грн. 03 коп.,

пеню - 9472 грн. 42 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Донецькобленерго" (84601,
м. Горлівка, пр.-т Леніна, 11, )
на користь Дочірнього підприємства
"Санаторно-курортний реабілітаційний
центр "Слов'янський курорт" Закритого
акціонерного товариства
Лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Уркпрофоздоровниця" (84110, Донецька
область, м. Слов'янськ, вул. Пушкінська,
2, ) судовий збір у сумі
1265 грн. 56 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 10
червня 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 13 червня 2014 року

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов