Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
УХВАЛА

"05" червня 2014 р.
Справа № 927/487/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-технічний
центр «Сервіс та технології», вул.
Академіка Туполєва, 17, м. Київ, 04128
(адреса для листування: 04128, м. Київ, а/с
№105)

До відповідача:
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Зоря»,

вул. Перевертуна, 15-А, с. Шаболтасівка,
Сосницький район, Чернігівська
область, 16111

про стягнення 194 610грн.20коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Крупич А.І. представник
довіреність №16/04/14-01 від 16.04.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_4 адвокат
договір №25 від 26.05.2014р., ордер №124108 від
26.05.2014р., Ребкало А.М. представник
довіреність від 02.06.2014р.

Позивачем подано позов про стягнення з
відповідача безпідставно набутих
коштів у сумі 176000,00грн., перерахованих,
зокрема, у сумі 96000,00грн. згідно
рахунку-фактури №22 від 20.12.2013р.
платіжним дорученням №908 від 20.12.2013р. та
у сумі 80000,00грн. згідно рахунку-фактури
№23 від 23.12.2013р. платіжним дорученням
№913 від 23.12.2013р. В обґрунтування позову
позивач посилається на те, що між
сторонами проводилися переговори щодо
укладання договору поставки
сільськогосподарської продукції та
придбання у відповідача кукурудзи
врожаю 2013 року, що на виконання усних
домовленостей з метою фіксування
узгодженої ціни товару позивач
перерахував на поточний рахунок
відповідача кошти в розмірі 176000,00грн.,
що оскільки підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків між
позивачем та відповідачем мав стати
договір поставки
сільськогосподарської продукції, який
так і не був укладений, тобто не
відбувся, отже жодних договірних
відносин між сторонами не виникло, що
свідчить про відсутність правових
підстав для набуття та подальшого
утримання відповідачем грошових
коштів позивача за неіснуючими
зобов'язанням.

Від позивача надійшли письмові
пояснення по справі від 07.05.2014р., в яких
підтримав позовні вимоги та навів
додаткові пояснення щодо
обґрунтування вимог, зокрема, зазначив,
що зобов'язання відповідача щодо
повернення 176000,00грн. позивачу виникло в
силу закону, незалежно від наявності
або відсутності вимоги позивача про
повернення цих коштів, що жодна із
сторін - ані позивач, ані відповідач не
вчинили жодних дій на підтвердження
укладання між ними договору поставки у
спрощений спосіб, що ще раз підтверджує
факт не укладання договору поставки, а
відтак обґрунтованість заявлених
позивачем вимог про повернення
безпідставно отриманих коштів.

Від позивача надійшла заява від 20.05.2014р.
про зміну позовних вимог, в якій
повністю підтримуючи заявлені раніше
позовні вимоги вважає необхідним
надати заяву про зміну позовних вимог
шляхом доповнення новими вимогами та
просить стягнути з відповідача
176000,00грн. безпідставно набутих
грошових коштів, 5190,80грн. процентів за
користування чужими коштами, 11264,00грн.
втрат від інфляції та 2155,40грн. 3% річних,
а всього 194610,20грн. Суд прийняв зміну
позивачем предмету позову, про що
зазначено в ухвалі від 20.05.2014р.

Від позивача надійшли додаткові
пояснення від 29.05.2014р., в яких зазначив,
що не має можливості надати суду
оригінали рахунків-фактур №22 від
20.12.2013р. та №23 від 23.12.2013р. з об'єктивних
причин, оскільки відповідач попередньо
надсилав позивачу лише сканкопії
вказаних рахунків-фактур електронною
поштою, у зв'язку з недосягненням між
сторонами домовленості з усіх істотних
умов договору поставки
сільськогосподарської продукції та не
укладення такого договору, відповідач
не надсилав оригіналів цих
рахунків-фактур позивачу.

Від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву від 27.05.2014р., в якому проти
позову заперечує, посилаючись на
проведені переговори між позивачем та
відповідачем щодо придбання у СВК
«Зоря» кукурудзи урожаю 2013 року, на
перерахування позивачем коштів на
підставі рахунків відповідача, на
надуманість позову, зі змісту якого
просліджується бажання позивача щодо
протиправного збагачення за рахунок
відповідача, на безпідставність
доводів позивача про неотримання ним
товару у зв'язку з відсутністю на
товарно-транспортних накладних
відмітки покупця про прийняття товару.
Відповідач у відзиві просив суд
надіслати повідомлення органам
внутрішніх справ чи прокуратури з
факту порушення ТОВ «Науково-технічний
центр «Сервіс та технології»
законності, які містять ознаки дії,
переслідуваної у кримінальному
порядку відповідно до ст. 120 КК України.

Представник позивача в судовому
засіданні 29.05.2014р. надав додаткові
пояснення від 29.05.2014р., в яких зазначив,
що рахунки-фактури №22 від 20.12.2013р. та №23
від 23.12.2013р. надійшли від відповідача на
електронну адресу позивача у вигляді
файлів, призначених для зчитування
комп'ютерними системами, які у свою
чергу, не містять електронного підпису
відповідача, що є обов'язковим
реквізитом електронного документу,
тому рахунки-фактури №22 від 20.12.2013р. та
№23 від 23.12.2013р. не можуть вважатися
такими, що вчинені у письмовій формі та
є електронними документами. Позивач
вважає, що беручи до уваги той факт, що
дані рахунки-фактури не містять
електронних підписів відповідача, тому
виставлення відповідачем таких
рахунків-фактур не можна вважати, що
договір поставки
сільськогосподарської продукції був
укладений навіть у «спрощений спосіб»,
оскільки в даному випадку сторонами не
було вчинено таких дій, що свідчили б
про виконання ними договору поставки,
оскільки поставки кукурудзи не було
здійснено відповідачем позивачу.
Виставлення відповідачем рахунку на
оплату майбутньої поставки не може
вважатися виконанням відповідачем
договору поставки, вказана позиція
підтримується і ВГСУ при розгляді
аналогічних справ, зокрема, в постанові
від 15.01.2014р. у справі №914/2883/13, від
02.04.2013р. у справі №5008/587/12. Також позивач
навів розрахунки процентів за
користування чужими грошовими коштами
за період з 23.12.2013р. по 20.05.2014р. на суму
5190,80грн., інфляційних втрат за
січень-квітень 2014р. на суму 11264,00грн., 3%
річних за період з 23.12.2013р. по 20.05.2014р. на
суму 2155,40грн., зазначивши, що у
постанові ВГСУ від 10.09.2012р. у справі
№18/3341/11 зазначено, що основна сума
заборгованості відповідача є
безпідставно набутими грошовими
коштами, а тому за користування ними
законодавством передбачено
нарахування процентів за їх
використання та інфляційних, крім того,
інфляційні нарахування на суму боргу
та проценти річних не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних
процентів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові,
вказана позиція підтримується і
постановою ВГСУ від 30.05.2012р. у справі
№24/17-2775-2001.

Представник відповідача в судовому
засіданні 29.05.2014р. надав клопотання про
стягнення витрат за послуги адвоката
та приєднання до матеріалів справи
документів, в якому зазначив, що з метою
отримання правової допомоги щодо
ведення справи відповідачем було
укладено договір про надання правової
допомоги від 26.05.2014р. №25, за яким за
правову допомогу при розгляді справи
адвокат ОСОБА_4 отримала плату за
представництво інтересів в
господарському суді Чернігівської
області в розмірі 3500грн., що правовою
підставою у разі задоволення позовних
вимог є: абз.5 ст.49 ГПУ України,
Постанова КМУ «Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави» №590
від 27.04.2006р. №590, та просив суд у разі
ухвалення рішення у справі на користь
СВК «Зоря» включити до судових витрат
стягнення з ТОВ «НТЦ «Сервіс та
технології» витрати на послуги
адвоката в розмірі 3500грн. Вказане
клопотання представника відповідача
залучено до матеріалів справи та
прийнято судом до розгляду.

Представники сторін в судовому
засіданні надали клопотання про
нездійснення технічної фіксації
судового процесу, які задоволені судом.

Представник позивача в судовому
засіданні надав довідку від 03.06.2014р.,
якою підтвердив, що відповідачем було
надіслано з електронної пошти
сканкопії рахунків-фактур: 20.12.2013р. -
рахунок фактура №22 від 20.12.2013р. на суму
96000,00грн., 23.12.2013р. - рахунок фактура №23
від 23.12.2013р. на суму 157440,00грн. та
зазначив, що у зв'язку із недосягненням
між сторонами домовленості з усіх
істотних умов договору поставки
сільськогосподарської продукції,
зокрема щодо ціни товару та не
укладанням такого договору, позивач з
метою фіксування узгодженої ціни
товару перерахував на поточний рахунок
відповідача лише 80000,00грн., а не
157440,00грн., що підтверджується платіжним
дорученням №913 від 23.12.2013р., згідно
рахунку-фактури №23 від 23.12.2013р. та
96000грн., що підтверджується платіжним
дорученням №908 від 20.12.2013р., згідно
рахунку-фактури №22 від 20.12.2013р., що
після тривалих телефонних переговорів
сторін у січні 2014р. щодо повернення
відповідачем безпідставно отриманих
коштів, відповідач з метою створення
уявлення про нібито досягнення
сторонами згоди хоча б щодо умов
поставки в частині ціни товару, 01.02.2014р.
надіслав листом на поштову адресу
позивача копії рахунку-фактури №22 від
20.12.13р. на суму 96000,00грн. та
рахунку-фактури №23 від 23.12.13р. на суму
80000,0грн., яка була сплачена позивачем
платіжним дорученням №913 від 23.12.13р.,
замість 157440,00грн.

Представник позивача в судовому
засіданні надав додаткові пояснення
від 05.06.2014р., в яких заперечував проти
пояснень відповідача, викладених у
відзиві на позовну заяву, вважаючи їх
безпідставними, не обґрунтованими та
не підтвердженими будь-якими доказами
та зазначив, що для засвідчення факту
поставки кукурудзи від відповідача
позивачу мав стати оригінальний
примірник видаткової накладної, якого
у позивача немає, оскільки поставки
товару не було, і відповідно відповідач
не надавав позивачу такі первинні
документи, тому позивач не міг
відмовитися від підписання та
засвідчення своєю печаткою таких
документів, що жодна із сторін не
вчинила жодних дій на підтвердження
укладення між ними договору поставки у
спрощений спосіб, що ще раз підтверджує
факт неукладеності договору поставки,
а відтак обґрунтованість заявлених
позивачем вимог про повернення
безпідставно отриманих послуг.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав додаткові пояснення
від 05.06.2014р. щодо наявності 2-х рахунків
з різними сумами, щодо тверджень
позивача щодо неукладеності договору
поставки, щодо вимоги повернення
коштів, які безпідставно набуті з
урахуванням ст.1212 ЦК України, щодо
тверджень позивача про недопустимість
доказів з електронної пошти,
зазначивши, що стаття 1212 ЦК України не
може бути підставою для повернення
коштів, які були сплачені позивачем за
поставку товару відповідно до договору
поставки, що був укладений у спрощений
спосіб, оскільки правовою підставою
для добровільного перерахування
позивачем на рахунок відповідача
грошових коштів є договір поставки, що
був укладений у спрощений спосіб та
виконання якого підтверджувалось
виставленням рахунків-фактур, що
відповідали замовленням позивача в
рамках договору поставки та їх оплата.
Окрім того, відповідач заперечує
застосування позивачем ст.1214 ЦК
України, посилаючись на відсутність
безпідставного отримання коштів.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав клопотання від 05.05.2014р.
про продовження строку розгляду справи
на 15 днів у зв'язку із закінченням
строків розгляду справи, з урахуванням
складності справи та для можливості
врегулювання спору мирним шляхом.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
клопотання відповідача про
продовження строку розгляду справи,
зазначивши, що у відповідача було
достатньо час для захисту своїх
інтересів, що спливає 2-х місячний строк
розгляду справи і прибуття в судове
засідання представника є накладним для
позивача.

Відповідно до ст.4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

В силу ст.4-7 Господарського
процесуального кодексу України судове
рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи, а якщо спір
вирішується колегіально - більшістю
голосів суддів.

При цьому, в силу ст.69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. Однак
відповідно до ч.3 зазначеної статті, у
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк розгляду
спору, але не більше як на п'ятнадцять
днів.

З метою повного, всебічного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи, враховуючи обставини справи,
подані позивачем та відповідачем
пояснення, приймаючи до уваги наміри
врегулювати спір мирним шляхом і те, що
строк розгляду справи закінчується
10.06.2014р., суд вважає за доцільне
задовольнити клопотання відповідача
та продовжити строк вирішення спору на
15 днів до 25.06.2014р. включно. Суд оголошує
перерву у судовому засіданні до 12.06.2014р.
до 12год.00хв., зобов'язавши сторони
надати витребувані судом документи.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-7, 69, 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд

У Х В А Л И В:

Продовжити строк вирішення спору у
справі №927/487/14 до 25.06.2014 року включно.

Суддя

Н.Ю.Книш