ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" червня 2014 р.Справа № 924/632/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі cудді Гладія С.В.,
розглянувши матеріали за позовом
концерну "Військторгсервіс" м. Київ

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м.
Хмельницький

про стягнення 40 243,29 грн.
заборгованості

Представники сторін:

позивача: Києнка Я.Д. - за довіреністю
№314 від 27.01.2014р.

відповідача: не з'явився

В судовому засіданні, відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України, проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до
господарського суду з позовною заявою
в якій просить стягнути з відповідача
18750,00 грн. основного боргу за надання
послуг зберігання, 656,82 грн. пені, 431,25
грн. нарахувань інфляції, 150,10 грн. 3 %
річних та 13818,90 грн. за відшкодування
комунальних послуг, 6046,61 грн. пені, 98,21
грн. 3% річних, 291,40 грн. індексу інфляції,
що виник внаслідок неналежного
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором зберігання №27
від 01.11.2013р.

Ухвалою господарського суду від
14.05.2014р. прийнято позовну заяву та
порушено провадження у справі № 924/632/14.
Сторони про час і місце проведення
судового засідання повідомленні
належним чином. Копії ухвал про
порушення провадження у справі
сторонам направленні рекомендованими
листами, підтвердженням чого є витяг з
реєстру на відправлення
рекомендованої кореспонденції.

Представник позивача в судовому
засіданні повідомив, що позовні вимоги
підтримує та наполягає на їх
задоволенні.

В ході розгляду справи сума боргу не
змінилась.

В судові засідання 29.05.2014р. та 12.06.2014р.
відповідач за викликом не з'явився,
доказів поважності причин неявки та
відзиву на позов не надав.

У відповідності до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Неявка в судове засідання
господарського суду представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті та не тягне за собою
перенесення розгляду справи на інші
строки. Тому, для уникнення зловживання
правом з боку відповідача, враховуючи,
що судом вжито всіх заходів щодо
належного повідомлення відповідача
про слухання справи в суді, суд вважає
за необхідне розглянути дану справу по
суті, на підставі до ст. 75 ГПК України за
наявними у ній документами.

Суд, оцінивши подані сторонами по
справі докази вважає за можливе
прийняти рішення по суті.

Розглядом матеріалів справи
встановлено наступне.

01 листопада 2013 року між концерном
"Військторгсервіс" м. Київ (Зберігач) та
ФОП ОСОБА_1 м. Хмельницький
(Поклажодавець) укладено договір
зберігання №27.

Відповідно до умов п. 1 договору,
предметом договору є зобов'язання
Зберігача за оплату здійснювати
зберігання майна та повернути
Поклажодавцеві у схоронності перелік
майна зазначений в акті приймання -
передачі майна. Право власності на
Майно до Зберігача не переходить.

Згідно п.п. 2.1 договору, зберігач
приймає майно на зберігання через
свого представника, повноваження якого
підтверджуються довіреністю. Зберігач
забезпечує збереження майна, а після
закінчення зберігання повертає
Поклажодавцю за актом приймання -
передачі те саме Майно в тому самому
стані, у якому воно було прийняте на
зберігання, з урахуванням змін його
природних властивостей. Письмово
протягом 10 днів повідомляє
Поклажодавця про виявлені після
одержання Майна його недоліки,
пошкодження, які не могли бути виявлені
шляхом зовнішнього огляду у момент
приймання Майна. Повертає Майно
Поклажодавцю повністю або частково за
першою вимогою останнього не пізніше 7
днів з дня одержання такої вимоги.
Повертає Майно повністю після
припинення Договору. Вправі вимагати
оплати за фактичний строк зберігання,
якщо Майно витребуване достроково або
не забрано в строк, встановлений п. 1.1
Договору.

Відповідно до п.2.2. договору,
Поклажодавець передає Майно Зберігачу
в наступному місці: АДРЕСА_1 (Будівля
магазину) в не житлових приміщеннях
загальною площею 150 кв.м. відповідно до
акту приймання - передачі майна.
Одержує Майно після припинення
Договору в місці його здавання, якщо
інше не встановлено Сторонами
додатково.

Згідно п п.. 3.1, 3.2, 3.4 даного договору,
Поклажодавець оплачує Зберігачу
послуги зі зберігання в наступних
порядку, розмірах і в строки: вносить
плату за зберігання майна, яка складає
3750,00 грн., включаючи ПДВ, за місяць.
Поклажодавець вносить плату згідно
виставлених рахунків на розрахунковий
рахунок Зберігача до 15 числа кожного
місяця, за поточний місяць. В плату за
зберігання майна не входить оплата за
комунальні послуги, експлуатаційні
витрати. Компенсація витрат Зберігача
за комунальні послуги, експлуатаційні
витрати сплачується Поклажодавцем
окремо в строк до 15 числа кожного
місяця.

Відповідно до п.4.3 договору, за
несвоєчасне або неповне проведення
грошових розрахунків Поклажодавець
зобов'язаний сплатити Зберігачу пеню у
розмірі 0,5 % від несплаченої суми за
кожний день прострочення платежу.

01.11.2013р. між сторонами укладено акт
приймання - передачі майна до договору
зберігання №27 від 01.11.2013р.

Відповідно до даного акту,
Поклажодавець передає, а Зберігач
приймає згідно з умовами договору
зберігання №27 від 01.11.2013р. наступне
майно:

1. столи: - 10 шт.,

2. стільці - 40 шт.,

3. барна стійка - 1 шт., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 150,0 кв.м.

Щомісячно відповідачу направлялись до
оплати рахунки за послуги по
зберіганню та за комунальні послуги,
експлуатаційні витрати. Зокрема,
позивачем виставлено рахунки - фактури
№СФ-0000240 від 06.02.2014р. послуги по
зберіганню за лютий 2014р. на суму 3750,00
грн., №СФ-0000499 від 08.02.2014р.
відшкодування витрат за теплову
енергію за лютий 2014р. на суму 3607,50 грн.,
№СФ-0000846 від 24.04.2014р. відшкодування
витрат за теплову енергію за березень
2014р. на суму 3607,20 грн., №СФ-0000498 від
07.03.2014р. надання робочого місця в
березні 2014р. на суму 3750,00 грн., №СФ-01365
від 13.11.2013р. надання робочого місця в
листопаді 2013р. на суму 3750,00 грн., №СФ-01379
від 18.11.2013р. відшкодування за теплову
енергію за листопад 2013р. на суму 2781,00
грн., №СФ-01507 від 09.12.2013р. надання
робочого місця в грудні 2013р. на суму
3750,00 грн., №СФ-01664 від 31.12.2013р.
відшкодування за теплову енергію за
грудень 2013р. на суму 3823,20 грн., №СФ-0000039
від 09.01.2014р. послуги по зберіганню за
січень 2014р. на суму 3750,00 грн..
Заборгованість за наданні послуги за
зберігання складає 18750,00 грн. та за
відшкодування комунальних послуг
складає 13818,90 грн.

Відповідач свої зобов'язання згідно
договору належним чином не виконав.

Станом на час звернення з позовом до
суду заборгованість відповідача за
послуги по зберіганню становлять 18750,00
грн. та за відшкодування комунальних
послуг становить 13818,90 грн.

Оскільки, відповідач у добровільному
порядку суму заборгованості за послуги
по зберіганню та за відшкодування
комунальних послуг не сплатив, з
урахуванням п. 4.3. договору та норм
чинного законодавства України, позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з останнього 18750,00 грн. за
послуги по зберіганню, 13818,90 грн., 656,82
грн. пені, 150,10 грн. 3% річних, 431,25 грн.
нарахувань інфляції та за
відшкодування комунальних послуг
заборгованість в сумі 13818,90 грн., 6046,61
грн. - пені, 291,40 грн. - нарахувань
інфляції, 98,21 грн. - 3% річних.

Дослідивши зібрані у справі докази та
давши їм правову оцінку в сукупності
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 11 та ст. 509 Цивільного
кодексу України, в силу зобов'язання
боржник зобов'язаний вчинити на
користь кредитора певну дію, в тому
числі сплатити борг, а кредитор має
право вимагати від боржника виконання
його обов'язку, тобто сплати боргу.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк. Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна умов
договору не допускається.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає як порушення зобов'язання.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відтак, правовідносини, що виникли між
сторонами за своїм характером
являються господарськими і відповідно
до ст. 1 Господарського кодексу України
є предметом його регулювання.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним сином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу
України, за договором зберігання одна
сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.
Договором зберігання, в якому
зберігачем є особа, що здійснює
зберігання на засадах підприємницької
діяльності (професійний зберігач), може
бути встановлений обов'язок зберігача
зберігати річ, яка буде передана
зберігачеві в майбутньому. Договір
зберігання є публічним, якщо
зберігання речей здійснюється
суб'єктом підприємницької діяльності
на складах (у камерах, приміщеннях)
загального користування.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Виконавець повинен надати послугу
особисто (ч.1 ст. 902 Цивільного кодексу
України).

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний платити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 905 Цивільного кодексу України
встановлено, що строк договору про
надання послуг встановлюється за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено законом або іншими
нормативно-правовими актами.

Як встановлено судом, 01.11.2013р. позивачем
передано відповідачу майно на
зберігання та надано комунальні
послуги, на підставі договору
відповідального зберігання №27
укладеного між сторонами, що
підтверджується актом прийому -
передачі від 01.11.2013р. та рахунками -
фактурами за наданні послуги
зберігання на суму 18750,00грн. та за
відшкодування комунальних послуг на
суму 13818,90 грн.

Враховуючи викладене, вимоги про
стягнення заборгованості за наданні
послуги зберігання на суму 18750,00грн. та
за відшкодування комунальних послуг на
суму 13818,90 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 612 Цивільного кодексу
України, встановлено, що якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитор, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Судом враховується, що ст. 230 ГК України
передбачено обов'язок учасника
господарських відносин сплатити
неустойку, штраф, пеню у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

При цьому, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст.ст. 546, 548
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися у
відповідності до закону або умов
договору, зокрема, неустойкою, яку
боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті
231 ГК України якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір
пені, передбачений ст.1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Окремо судом враховується, що
одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не
суперечить статті 61 Конституції
України, оскільки згідно зі статтею 549
ЦК України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230 ГК
України неустойка, штраф, пеня є видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій. Аналогічну
правову позицію викладено Верховним
Судом України у постанові від 27.04.2012
року (справа №06/5026/1052/2011) та
інформаційному листі Вищого
господарського суду України №01-06/908/2012
від 13.07.2012р.

Відповідно до п. 4.3 договору, за
несвоєчасне або неповне проведення
грошових розрахунків Поклажодавець
зобов'язаний сплатити Зберігачу пеню у
розмірі 0,5 % від несплаченої суми за
кожний день прострочення платежу.

З урахуванням п.4.3. договору, позивачем
нараховано до стягнення з відповідача
за надання послуг по зберіганню - 656,82
грн. пені та за відшкодування
комунальних послуг - 6046,61 грн.

Провівши перерахунок заявлених до
стягнення сум пені судом встановлено,
що заявлена сума нарахована
обґрунтовано та з врахуванням ч. 6 ст. 232
ГК України, а тому вимога про стягнення
пені за наданні послуги зберігання -
656,82 грн. та за відшкодування
комунальних послуг - 6046,61 грн. підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплати
суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також сплатити 3%
річних з простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором, або законом.

Позивачем за несвоєчасне виконання
відповідачем зобов'язання нараховано
індекс інфляції за наданні послуги
зберігання в сумі 431,25 грн. та 3 % річних в
сумі 150,10 грн., а також за відшкодування
комунальних послуг в сумі 291,40 грн. та 3%
річних в сумі 98,21 грн. Зазначені
нарахування позивачем проведені
правомірно і підлягають стягненню з
відповідача в повному обсязі.

При цьому слід врахувати, що право
кредитора вимагати сплату боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредитору.

Стаття 33 ГПК України встановлює
правило, відповідно до якого кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інших
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства України повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд прийшов до висновку
про необхідність задоволення позову.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до ст. 44,49 ГПК
України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 33, 44, 49, 82, 83, 84, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов концерну "Військторгсервіс" м.
Київ до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 м. Хмельницький про стягнення 40
243,29 грн. заборгованості задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь
концерну "Військторгсервіс" (м. Київ,
вул. Молодогвардійська,28-а, код 33689922) -
за наданні послуги зберігання - 18750,00
грн. (вісімнадцять тисяч сімсот
п'ятдесят гривень 00 коп.) основного
боргу, 656,82 грн. (шістсот п'ятдесят шість
гривень 82 коп.) пені, 150,10 грн. (сто
п'ятдесят гривень 10 коп.) 3% річних, 431,25
грн. (чотириста тридцять одна гривня 25
коп.) нарахувань інфляції та за
відшкодування комунальних послуг -
13818,90 грн. (тринадцять тисяч вісімсот
вісімнадцять гривень 90 коп.) основного
боргу, 6046,61 грн. (шість тисяч сорок шість
гривень 61 коп.) пені, 98,21 грн. (дев'яносто
вісім гривень 21 коп.) 3% річних, 291,40 грн.
(двісті дев'яносто одна гривня 40 коп.)
нарахувань інфляції та 1827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
коп.) судових витрати.

Видати наказ.

Повний текст складено 16.06.2014р.

Суддя
С.В. Гладій

Помічник судді І.М. Вальчук

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, (03151, м. Київ, вул.
Молодогвардійська,28-а)

3 - відповідачу.(АДРЕСА_2) (прост.)