ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" червня 2014 р.Справа № 916/1478/14

За позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України", в особі Іллічівської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Іллічівського
морського порту)

До відповідача: Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області

про стягнення 17062,41 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: Остапов В.В., представник
за довіреністю

Від відповідача: Злакоман І.М.,
представник за довіреністю

В судовому засіданні 28.05.2014р.
оголошувалась перерва до 11.06.2014р. на
підставі ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України", в особі Іллічівської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Іллічівського
морського порту) звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області, в якій просить суд стягнути з
відповідача 15690,86 грн. заборгованості,
пені у сумі 919,36 грн., інфляційних у сумі
240,38 грн. та 3% річних у сумі 211,81 грн.

У наданому суду відзиві на позовну
заяву від 28.05.2014р. представником
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області було
визнано факт наявності заборгованості
перед позивачем, однак вказувалось на
відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, оскільки несплата
була пов'язана з недостатнім бюджетним
фінансуванням, з приводу чого
відповідач неодноразово звертався до
Державної казначейської служби
України в Одеській області, у зв'язку з
чим відповідач просить суд відмовити
позивачу у задоволенні позову в
частині стягнення пені, інфляційних та
3% річних.

Присутнім у судовому засіданні 11.06.2014р.
представником Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області вказувалось на необізнаність
відповідача про зміну тарифів, якими
визначався розмір кінцевих платежів за
договором, а також про те, що у
екземплярі, наявному у Державної
інспекції сільського господарства в
Одеській області, немає дати
підписання угоди про зміну сторони у
зобов'язанні, що може свідчити про
нечинність даної угоди.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

24 лютого 2009 року між Державним
підприємством "Іллічівський морський
торговельний порт" (Балансоутримувач)
та Одеською обласною Державною хлібною
інспекцією Міністерства аграрної
політики України (Орендар) укладено
договір про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю №
78-О, згідно умов якого Балансоутримувач
прийняв на себе зобов'язання
забезпечувати обслуговування,
експлуатацію та ремонт будівлі, що
знаходиться за адресою: 68001, Одеська
область, м. Іллічівськ, вул. Труда, 6,
службова будівля 3 терміналу загальною
площею 102,1 кв. м, а також утримання
прибудинкової території, а Орендар
зобов'язався брати участь у витратах
Балансоутримувача на виконання
вказаних робіт пропорційно до займаної
ним площі в цій будівлі, якщо інше не
випливає з характеру послуг, наданих
Балансоутримувачем за цим договором.
Орендар користується службовим
приміщенням загальною площею 102,1 кв. м
(2й поверх, 6 приміщень).

З урахуванням положень п. 2.2.3 Договору
Орендар зобов'язався не пізніше 12 числа
місяця, наступного за звітним, вносити
плату у розмірі 933,56 грн., з урахуванням
ПДВ на рахунок Балансоутримувача
будівлі за санітарне обслуговування
прибудинкової території та допоміжних
приміщень будівлі, технічне
обслуговування будівлі відповідно до
загальної площі приміщення, на ремонт
відповідно до відновної вартості
Приміщення, а також за комунальні
послуги згідно з додатком. Сторонами
було узгоджено, що розмір вищевказаних
витрат та послуг може бути переглянуто
Балансоутримувачем в однобічному
порядку у випадку зміни державних цін і
тарифів та в інших випадках
передбачених чинним законодавством
України.

14 червня 2013 року між Державним
підприємством „Іллічівський
торговельний порт", Державним
підприємством "Адміністрація морських
портів України" та Державною
інспекцією сільського господарства в
Одеській області було укладено угоду
про зміну сторони у зобов'язанні за
договором № 78-0 від 24 лютого 2009 року, на
підставі якої, у зв'язку з
реорганізацією ДП „Іллічівський
торговельний порт", змінено суб'єктний
склад сторін договору та у преамбулі
договору зазначено наступний склад
сторін договору: Державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України" (Балансоутримувач) та Державна
інспекція сільського господарства в
Одеській області (Орендар).

25 грудня 2013 року між Державним
підприємством "Адміністрація морських
портів України" (Балансоутримувач) та
Державною інспекцією сільського
господарства в Одеській області
(Орендар) було укладено додаткову угоду
до договору № 78-О від 24.02.2009р.,
відповідно до умов якої, у зв'язку зі
збільшенням суми сплати за
теплопостачання на 8801,15 грн., сторони
дійшли згоди п. 1.2.1 викласти у наступній
редакції: Сума договору (додаток 1) на
2013р. складає 66861,85 грн., з яких 35598,19 грн.
відшкодування експлуатаційних витрат
а утримання об'єкту оренди, 1209,07 грн.
водопостачання, 1123,22 грн.
водовідведення, 28931,37 грн.
теплопостачання за приладом обліку.
Відповідно до п. 4 додаткової угоди,
вона набуває чинності від дня її
укладення та регламентує
взаємовідносини сторін з 13.06.2013р. по
31.12.2013р.

На виконання умов Договору № 78-0 від 24
лютого 2009 року, за період з 13.06.2013р. по
31.12.2013р. Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" було надано Державній
інспекції сільського господарства в
Одеській області передбачених умовами
договору послуг на загальну суму 25184,21
грн., що засвідчується залученими до
матеріалів справи копіями актів
здачі-приймання робіт(надання послуг),
рахунками на сплату заборгованості,
докази отримання яких наявні у
матеріалах справи. Відповідно до даних
розрахунку позивача, відповідачем із
простроченням було частково погашено
наявну заборгованість, сплачено
позивачу 9493,35 грн.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, решта заборгованості у сумі
15690,86грн., залишаються не сплаченими.

Відповідно до п. 4.2 Договору Орендар
прийняв на себе зобов'язання за
несвоєчасні розрахунки за спожиті
комунальні послуги сплачувати пеню у
розмірі одного відсотка від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення. При несвоєчасному
внесенні плати, Орендар зобов'язався
сплачувати пеню із розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ від
несплаченої суми наданих послуг за
кожен день прострочення.

У зв'язку з простроченням сплати
платежів за договором, позивачем
здійснено розрахунок пені, 3% річних та
інфляційних. Так, відповідно до даних
такого розрахунку за відповідачем
рахується основна заборгованість у
розмірі 15690,86 грн., пеня в сумі 919,36грн.
(розрахована за кожним з періодичних
платежів, станом на 31.03.2014р.), інфляційні
у сумі 240,38 грн. (розраховані за весь
період прострочення, станом на 31.03.2014р.),
3% річних в сумі 211,81 грн. (розраховані за
весь період прострочення по 31.03.2014р.).

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням прийнятих на себе
договірних зобов'язань відповідачем та
направлені на стягнення з відповідача
суми боргу у розмірі 17062,41 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши норми чинного
законодавства, дійшов наступних
висновків.

Статтею 193 Господарського Кодексу
України та статтею 526 Цивільного
Кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов`язань не
допускається, крім випадків,
передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК
України).

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного
Кодексу України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Дослідивши обставини спору, судом було
встановлено факт неналежного
виконання Державною інспекцією
сільського господарства в Одеській
області прийнятих на себе зобов'язань
за умовами договору № 78-О від 24.02.2009р.

Приймаючи до уваги те, що позовні
вимоги Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України", в особі Іллічівської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Іллічівського
морського порту) про стягнення
основної заборгованості в розмірі 15690,86
грн. підтверджуються наявними в
матеріалах справи доказами, не
спростовані відповідачем, суд вважає
їх обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського
Кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 230 Господарського
Кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені,
наведеної в листі Національного банку
України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на
виконання Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", сума
простроченого платежу помножена на
розмір пені за кожен день прострочення
у відсотках, розділена на сто та
помножена на кількість днів
прострочення платежу буде дорівнювати
сумі пені за прострочення платежу.

Відповідно до п. 4.2 Договору Орендар
прийняв на себе зобов'язання за
несвоєчасні розрахунки за спожиті
комунальні послуги сплачувати пеню у
розмірі одного відсотка від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення. При несвоєчасному
внесенні плати, Орендар зобов'язався
сплачувати пеню із розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ від
несплаченої суми наданих послуг за
кожен день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача
щодо сплати Відповідачем пені у сумі
919,36грн. (розрахованої за кожним з
періодичних платежів, станом на
31.03.2014р.), вважає його таким, що підлягає
частковому перерахуванню, у зв'язку з
тим, що позивачем було нараховано пеню
за окремими періодичними платежами на
строк понад 6 місяців.

Так, з урахуванням вимог п. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Так, сума пені згідно рахунку за
червень 2013р. нараховувалась позивачем
за період з 13.07.2013р. по 31.03.2013р., тобто, з
урахуванням положень п. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування пені після 13.01.2014р. згідно
рахунку за червень 2013р. є
неправомірним. Відповідно, розрахована
судом сума пені за такий період (з
урахуванням часткових проплат
відповідача) складає 114,13 грн.

Сума пені згідно рахунку за липень 2013р.
нараховувалась позивачем за період з
13.08.2013р. по 31.03.2013р., тобто, з урахуванням
положень п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування пені
після 13.02.2014р. згідно рахунку за липень
2013р. є неправомірним. Відповідно,
розрахована судом сума пені за такий
період (з урахуванням часткових
проплат відповідача) складає 185,83 грн.

Сума пені згідно рахунку за серпень
2013р. нараховувалась позивачем за
період з 12.09.2013р. по 31.03.2013р., тобто, з
урахуванням положень п. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування пені після 13.03.2014р. згідно
рахунку за серпень 2013р. є
неправомірним. Відповідно, розрахована
судом сума пені за такий період (з
урахуванням часткових проплат
відповідача) складає 182,05 грн.

Натомість, нарахування пені за рештою
періодичних платежів (жовтень,
листопад, грудень 2013р.) здійснено
позивачем в межах 6 місячного строку.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення пені за договором
задовольняються судом частково у сумі
806,93 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача
щодо сплати Відповідачем інфляційних у
сумі 240,38 грн. (розрахованих за весь
період прострочення, станом на 31.03.2014р.),
3% річних в сумі 211,81 грн. (розрахованих
за весь період прострочення по 31.03.2014р.),
вважає його вірним, а вимоги про їх
стягнення правомірними.

Стосовно посилання представника
відповідача на відсутність вини
відповідача у виникненні боргу, що
пов'язується відповідачем з
недофінансування із Державного
бюджету, через яке Державна інспекція
сільського господарства в Одеській
області не могла виконати своє
зобов'язання, вони судом відхиляється
як необґрунтовані та недоведені
належними та допустимими доказами,
оскільки згідно положень ст. 617
Цивільного кодексу України особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання
зобов'язання,відсутність у боржника
необхідних коштів.

При цьому, судом відхиляються
пояснення представника відповідача
про несвоєчасну обізнаність
відповідача про зміну тарифів, якими
визначався розмір кінцевих платежів за
договором, оскільки у залучених до
матеріалів справи щомісячних актів
здачі-приймання робіт (наданих послуг)
зазначались нові тарифи. Крім того,
підписавши додаткову угоду від 25
грудня 2013 року Державна інспекція
сільського господарства в Одеській
області тим самим погодила
розповсюдження та дію тарифів на
період з 13.06.2013р. по 31.12.2013р. До того ж,
про обізнаність відповідача з розміром
платежів за договором свідчать наявні
у матеріалах справи копії поштових
повідомлень про отримання ним
рахунків.

Крім вищезазначеного, судом не
приймаються до уваги пояснення
представника відповідача про
відсутність у екземплярі, наявному у
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області, дати
підписання угоди про зміну сторони у
зобов'язанні, що датована 14 червня 2013 р.,
оскільки дана обставина не впливає на
дійсність даної додаткової угоди, так
як пунктом 4 даної угоди передбачено, що
вона регламентує взаємовідносини
сторін з 13.06.2013р.

Приймаючи до уваги вищевикладене, те,
що позовні вимоги Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України", в особі Іллічівської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Іллічівського
морського порту) підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами,
суд вважає їх обґрунтованими такими, що
підлягають частковому задоволенню зі
стягненням з відповідача 15690,86 грн.
заборгованості, пені у сумі 806,93 грн.,
інфляційних у сумі 240,38 грн. та 3% річних
у сумі 211,81 грн.

Також на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК
України на відповідача покладаються
витрати по сплаті судового збору в сумі
1814,21 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області (68036, м. Одеса, Овідіопольська
дорога, буд. 3; код 38018166; р/р 1098 в
ГУДКСУ в Одеській області) на користь
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (код 38727770) в особі Іллічівської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Іллічівського
морського порту) (68001, Одеська область,
м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, код філії
38728418; п/р 260041593 у ПАТ „Перший
Український Міжнародний Банк" у м.
Донецьк, МФО 334851) 15690 (п'ятнадцять тисяч
шістсот дев'яносто) грн. 86 коп.
заборгованості, 806 (вісімсот шість) грн.
93 коп. пені, 240 (двісті сорок) грн. 38 коп.
інфляційних, 211 (двісті одинадцять) грн.
81 коп. 3% річних та 1814 (тисяча вісімсот
чотирнадцять) грн. 21 коп. судового
збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 12.06.2014
року.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Д'яченко Т.Г.