РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
Справа № 902/1763/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Кириленко О.П. (дов. № 286
від 15.07.2013р.)

від відповідача: Слюсар О.В. (дов. № б/н
від 11.06.2013р.)

від третіх осіб: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
позивача на рішення господарського
суду Вінницької області від 17.03.14 р. у
справі № 902/1763/13 (суддя Мельник П.А.)

за позовом Акціонерного товариства
"Український інноваційний банк"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕКО-СФЕРА"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Управління Державної
охорони при УМВС України у Вінницькій
області

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ПП "Тайфун - Плюс";
ПП "Акела"

про встановлення наявності права на
зворотну вимогу (регрес) щодо
відшкодування витрат на збереження
спільного майна

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Український інноваційний банк"
(надалі - позивач) звернулось в
господарський суд Вінницької області з
позовною заявою (т. 1, а.с. 2-9) до ТОВ
"Еко-Сфера" (надалі -відповідач), в якій,
з урахування клопотання про зміну
предмету позову, просить стягнути з ТОВ
"Еко-Сфера", як солідарного боржника
витрати на збереження спільного майна,
розміщеного по вул. Фрунзе, 45 у м.
Калинівка Калинівського району
Вінницької області в сумі 424 287,50 грн.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 17.03.14 р. (т. 1, а.с.
231-233) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що в укладенні
оскаржуваних договорів відповідач
участі не брав та не брав на себе
зобов'язання по оплаті послуг охорони
об'єктів позивача. Згідно договору
охорони, позивачем були понесені
витрати на охорону не всього майнового
комплексу, а лише його частини, яка
належить позивачу на праві спільної
часткової власності.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, позивач
звернувся з апеляційною скаргою (т. 2,
а.с. 3-10) до Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Вінницької області від 17.03.14 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує
тим, що відповідач в силу ст. 360 ЦК
України зобов'язаний, як співвласник
відповідно до своєї частки у спільній
частковій власності, брати участь у
витратах на управління та збереження
майном.

Скаржник стверджує, що судом першої
інстанції не враховано усні пояснення
представника позивача, що окремі
положення змісту правочину щодо
місцезнаходження об'єкту охорони за
договором № 6731 від 31.08.12 р., не мають
істотного значення для правильного
вирішення справи.

Обгрунтовуючи свої вимоги, апелянт
посилається на порушення
господарським судом Вінницької
області норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою від 11.04.14 р. апеляційну скаргу
позивача прийнято до провадження та
залучено до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Управління Державної
охорони при УМВС України у Вінницькій
області та на стороні відповідача: ПП
"Тайфун - Плюс", ПП "Акела".

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу, а також його повноважний
представник в судовому засіданні,
заперечив доводи скаржника, викладені
в апеляційній скарзі та просив
залишити рішення господарського суду
першої інстанції без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

Відповідач звертає увагу на те, що ним
вчинялись активні дії по охороні своєї
частини майнового комплексу,
розташованого м. Калинівка, вул..
Фрунзе, 45 та дотримувався належним
чином ч. 1 ст. 360 ЦК України. Зазначає, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Управління Державної служби охорони у
відзиві на апеляційну скаргу
повідомив, що ним дійсно надавалися
послуги з охорони об'єкта позивачу, в
частині розрахунків претензій до
позивача немає.

Представники третіх сторін не
реалізували процесуальне право на
участь у судових засіданнях суду
апеляційної інстанції, хоча про час та
місце їх проведення були повідомлені
належним чином, про що свідчать
повідомлення про вручення поштових
відправлень. Жодних клопотань, щодо
відкладення розгляду справи від третіх
сторін не надходило.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представників
третіх сторін за наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, розглянувши
матеріали та обставини справи,
апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи 6
вересня 2005 року між Акціонерним
товариством "Український інноваційний
банк" (яке перейменовано у Публічне
акціонерне товариство "Український
інноваційний банк") та Відкритим
акціонерним товариством "Вінніфрут"
укладено кредитний договір за № 296.

Відповідно до умов кредитного договору
ВАТ "Вінніфрут" надано кредит шляхом
відкриття мультивалютної
невідновлювалюної кредитної лінії з
максимальним лімітом заборгованості
6815000,00 євро (еквівалент в доларах США).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором № 296
від 06.09.2005 року між Акціонерним
товариством "Український інноваційний
банк" та Відкритим акціонерним
товариством "Вінніфрут" укладено
іпотечний договір № 02-02/25з.

Об'єктом застави була частина
цілісного майнового комплексу
"Калинівський завод натуральних
концентрованих соків та пюре",
розташованого по вул. Фрунзе, 45 у м.
Калинівка, Вінницької області.

Реєстрацію майнових прав ПАТ
"Укрінбанк" на частину цілісного
майнового комплексу за договором
іпотеки № 02-02/25з від 6 вересня 2005 року
було проведено у встановленому
законодавством порядку 3 березня 2011
року та зареєстровано за № 30889774, що
вбачається із витягу про державну
реєстрацію прав № 29198361 від 03.03.2011 року.

Додатком № 1 до Іпотечного договору
зазначений перелік будівель та споруд,
які знаходяться у м. Калинівка
Вінницької області по вул. Фрунзе, 45.

31 серпня 2012 року між Управлінням
Державної служби охорони при УМВС
України у Вінницькій області (охорона)
та ПАТ "Укрінбанк" (замовник) укладено
договір про охорону підрозділом
Державної служби охорони при УМВС
України № 6731.

Як вбачається предметом Договору є
охорона об'єктів замовника,
розташованих за адресою: Вінницька
область, м. Калинівка вул. Фрунзе, 45.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що
обов'язковою умовою на час укладення та
дії Договору є наявність у замовника
повноважень на його володіння
(користування) об'єктом (у формі права
власності, права на повне господарське
відання, оперативне управління, оренда,
доручення тощо), відомості про що
надаються охороні в завіреній
замовником письмовій формі.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
ціна послуг охорони за цим Договором є
договірною і зазначається сторонами у
протоколі узгодження договірної ціни
(Додаток № 3 до Договору).

Вартість охоронних послуг по Договору
на кожний окремий місяць
розраховується сторонами на підставі
дислокації та розрахунку (додатки №№ 1,
2 до Договору), відповідно до кількості
годин надання цих послуг в кожному
окремому місяці (п. 5.2).

Оплата за послуги охорони здійснюється
замовником на умовах попередньої
оплати, шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок охорони у
розмірі, визначеному згідно пункту 5.2
Договору (п. 5.3).

Дослідивши зміст Договору про охорону,
колегія суддів констатує, що він є
двостороннім договором, сторонами
якого є Управлінням Державної служби
охорони при УМВС України у Вінницькій
області та ПАТ "Укрінбанк". При цьому,
ТОВ "Еко-Сфера" не є стороною в
оскаржуваному Договорі.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
приходить до висновку, що відповідач не
брав на себе зобов'язань по оплаті
послуг охорони об'єктів позивача,
підпунктом 2.2 договору № 6731 від 31.08.2012
року визначено, що обов"язковою умовою
для укладення договору є наявність у
замовника повноважень на його
володіння (користування) об'єктом, який
передається під охорону.

Крім того, серед матеріалів справи
міститься Додаток № 1 до Іпотечного
договору № 02-02/25з від 6 вересня 2005 року,
в якому зазначений перелік будівель та
споруд, які знаходяться у м. Калинівка
Вінницької області по вул. Фрунзе, 45, і
станом на дату укладення вказаного
вище договору про охорону перебували у
власності позивача, згідно витягу про
державну реєстрацію прав № 29198361 від
03.03.2011 року, а відтак, за умовами
договору про охорону, підлягали
охороні.

Колегія суддів констатує той факт, що
серед переліку вказаних будівель та
споруд відсутні будівлі та споруди, які
належать відповідачу на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 23.10.12 р.

А тому апеляційний суд приходить до
висновку, що згідно вказаного Договору
позивач були понесені витрати на
охорону не всього майнового комплексу,
а лише його частини, яка належить
останньому на праві власності.

З урахуванням того, що позивач є
власником майна, яке перейшло до нього
за договором іпотеки від 06.09.05 року №
02-02/25з, колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду, що за
договором охорони, позивач мав право
передати під охорону лише частину
будівель та споруд майнового
комплексу, розташованого у м. Калинівка
по вул. Фрунзе, 45 Вінницької області,
які перейшли в його власність згідно
Додатку № 1 до Іпотечного договору №
02-02/25з від 06.09.2005 року та якою він
володіє згідно витягу про державну
реєстрацію прав № 29198361 від
03.03.2011 року.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання є різновидом цивільних
правовідносин, які виникають з підстав,
визначених ст. 11 ЦК України, зокрема, із
дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

При цьому, обов'язковою умовою для
настання певних зобов'язань є вчинення
особою дій або утримання від їх
вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі Договору про охорону
зобов'язання щодо оплати послуг
охорони виникли лише у ПАТ
«Український інноваційний банк»,
оскільки ТОВ "Еко-Сфера" не було та не є
стороною договору.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суду констатує
відсутність будь-яких доказів на
підтвердження того, що позивач
звертався до відповідача із
пропозицією щодо укладення договору
про охорону спільної часткової
власності із Управлінням Державної
служби охорони при УМВС України у
Вінницькій області, що суперечить ч. 1
ст. 358 ЦК України.

А відтак обґрунтування позовних вимог
ч. 1 ст. 360 ЦК України без врахування ч. 1
ст. 358 ЦК України, на думку суду, є
помилковим, оскільки право спільної
часткової власності здійснюється за
згодою співвласників. Відсутність
доказів на підтвердження вчинення дій
для реалізації такого права у вигляді
досягнення згоди виключає можливість
його захисту у судовому порядку.

Чинним законодавством України
передбачено, що вирішення питань щодо
утримання та збереження майна повинно
здійснюватись на засадах
добросовісності, розумності,
справедливості та за взаємною згодою. І
лише в разі узгодженого волевиявлення,
що знайшло своє відображення у
визначеній законом формі та за
наявності законодавчо визначених
підстав, у співвласника можуть
виникнути зобов'язання щодо утримання
майна в розумінні ст. 358, 360 ЦК України.

Крім того, колегія суддів не бере до
уваги доводи відповідача, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу, щодо
розбіжностей місця розташування
охоронюваного об'єкта, вказаних у
дислокації, акті та в Договорі,
виходячи з наступного.

Зазначення в Додатку «Дислокація» до
Договору № 6731 від 31.08.12 р. назви об'єкта
та адреси, що відповідає назві і
місцезнаходженню позивача не може
вважатися доказом ненадання послуг з
охорони об"єкта у м. Калинівка, вул.
Фрунзе, 45, оскільки в даному документі
зазначено назву організації, яка є
власником майна переданого під
охорону, а також юридична адреса згідно
ЄДР власника майна, що передано за
договором під охорону.

Згідно даних ЄДР юридичних та фізичних
осіб, юридичною адресою ПАТ "Укрінбанк",
як власника частини цілісного
майнового комплексу по вул.. Фрунзе, 45 в
м. Калинівка, є м. Київ, вул..
Смирнова-Ласточкіна, 10а.

Поряд із цим суд першої інстанції
звернув увагу на те, що зі змісту акта
про взяття під охорону від 31.08.2012 року,
який наданий ПАТ "Укрінбанк" в
підтвердження дійсності охорони
спірного майнового комплексу на
виконання договору № 6731 від 31 серпня 2012
року та підставності заявленого
позову, вбачається, що об'єкт
нерухомості який було взято під
охорону розташований за адресою:
Вінницька область, м. Калинівка, вул.
Фрунзе, 54, а спірний майновий комплекс
знаходиться за адресою: Вінницька
область, м. Калинівка, вул.Фрунзе, 45.

Апеляційний суд констатує, що допущена
описка в акті про взяття під охорону
від 31.08.12 р., який є невід'ємною частиною
Договору від 31.08.12 р. № 6731 про охорону
підрозділом ДСО при МВС України об'єкта
із визначеною адресою (Вінницька обл..,
м. Калинівка, вул.. Фрунзе, 45), не є
помилкою, яка має істотне значення у
контексті правових приписів ст. 229 ЦК
України, оскільки іншими доказами,
зокрема актом про зняття охорони з
об'єкта, що складений УДСО при УМВС
України у Вінницькій області та ПАТ
"Укрінбанк" в рамках Договору від 31.08.12
р. № 6731, підтверджено надання послуг з
охорони об'єкта за адресою с. Калинівка,
вул.. Фрунзе, 45.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
приходить до висновку, що вказані
розбіжності є лише помилками, які не
мають істотного значення для зясування
суті правовідносин, які виникли між
учасниками судового процесу.

Разом з тим врамках дослідження
доказів у даній справі колегія суддів
вважає за необхідне звернути увагу на
наспне.

Згідно матеріалів справи, власником 1/2
частини цілісного майнового комплексу,
розташованого по вул. Фрунзе, 45 у м.
Калинівка, Вінницької області, на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 23.10.2012 року є
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Еко-Сфера".

Так, частиною 1 статті 360 ЦК України
визначено, що співвласник відповідно
до своєї частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний брати
участь у витратах на управління,
утримання та збереження спільного
майна, у сплаті податків, зборів
(обов'язкових платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

На виконання вимог ст. 360 ЦК України, 22
травня 2012 року між Приватним
підприємством "Тайфун-Плюс" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Еко-Сфера" укладено
договір про надання охоронних послуг №
15, предметом якого є охорона об'єкту,
вказаного в дислокації (Додаток № 1).

Із змісту Додатку № 1 до договору № 15
(дислокація об'єктів) вбачається, що
охороні підлягає об'єкт, розташований
за адресою: Вінницька область,
Калинівський район, м. Калинівка, вул.
Фрунзе, 45.

Порядок взаєморозрахунків
передбачений пунктом 7 договору № 15 від
22 травня 2012 року, згідно якого сума
договору складає 31500 грн. (тридцять одна
п'ятсот тисяч 00 коп.) (в т.ч. ПДВ)
щомісяця. Оплата здійснюється
щомісячно в безготівковому порядку
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок охорони на
підставі рахунку-фактури і актів
виконаних робіт не пізніше 5 числа
наступного місяця.

Водночас, 10 вересня 2012 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Еко-Сфера" та
Приватним підприємством "Акела"
укладено договір № 98, предметом якого є
охорона та підтримка перепускного та
внутрішньооб'єктового режимів на
території об'єкта, розташованого за
адресою: м. Калинівка вул. Фрунзе, 45.

Вартість послуг та порядок розрахунків
передбачені пунктом 6 договору, у
відповідності з яким вартість послуг
встановлюється в розмірі сто тисяч грн.
за місяць. До 5 числа поточного місяця
здійснюється передоплата послуг в
розмірі 25% суми, вказаної в п.6.1
договору.

Виконання умов вказаного договору та
здійснення розрахунків
підтверджується актами
здачі-приймання робіт та платіжними
дорученнями.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
приходить до висновку, що ТОВ
"Еко-Сфера" самостійно вчиняло дії щодо
охорони частини майнового комплексу,
яка належить йому на праві власності,
розташованого по вул. Фрунзе, 45 у м.
Калинівка Вінницької області та
понесло відповідні витрати, тобто
брало участь у витратах на збереження
спільного майна.

При цьому, колегія суддів не бере до
уваги доводи позивача про фіктивність
договорів № 15 від 22.05.12р. та № 98
від 10.09.12 р., виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 234 ЦК України передбачає,
що фіктивним є правочин, який вчинено
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлюються ним.

Отже, фіктивний правочин не відповідає
загальним підставам дійсності
правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК
України, оскільки не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
зумовлених ним. У фіктивних правочинах
внутрішня воля сторін не відповідає
зовнішньому її прояву, тобто сторони,
укладаючи його, знають заздалегідь, що
він не буде виконаний.

Таким чином, фіктивний правочин існує
лише на папері. Його основне завдання
полягає в тому, щоб створити уявлення в
оточуючих суб'єктів про наявність
правового зв'язку між сторонами такого
правочину.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони виконували умови даних
договорів, при цьому дійсність
виконання умов вказаних договорів та
здійснення розрахунків
підтверджується актами
здачі-приймання робіт, платіжними
дорученнями, а тому відсутні правові
підстави для визнання даних договорів
охорони такими, що не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
тобто фіктивними.

Наявність укладення договорів про
охорону з двома різними фірмами також
не є ознакою фіктивності, оскільки
згідно ст.. 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог даного
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

З цих же обґрунтувань у суду відсутні
підстави для застосування до
відповідача та третіх осіб ПП "Тайфун
плюс", ПП "Акела" ст.. 90 ГПК України.

Разом з тим колегія суддів звертає
увагу, що при наявності достатніх
підстав позивач не обмежений в праві
звернутися самостійно до
правоохоронних органів щодо порушення
законності, що виявляється у
діяльності відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для задоволення позовних
вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача ст. 49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача на рішення
господарського суду Вінницької
області від 17.03.14 р. у справі № 902/1763/13
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Вінницької області від 17.03.14 р. у справі
№ 902/1763/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №902/1763/13 повернути
господарському суду Вінницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Філіпова Т.Л.