ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 р.
Справа № 914/1326/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Графопак", м.
Золочів,до відповідача:фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Львів,про:
стягнення неустойки.Суддя Т. РимЗа
участю представників:позивача:ОСОБА_2 -
довіреність від 03.06.2013 р.,відповідача:не
з'явився,На розгляд господарського
суду Львівської області подано позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Графопак" до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення неустойки. Ухвалою від 15.04.2014
р. провадження у справі порушено,
позовну заяву прийнято до розгляду,
розгляд справи призначено на 14.05.2014 р.
розгляд справи відкладався на 04.06.2014 р.,
на 11.06.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач у порушення умов договору
від 01.06.2008 р. не повернув майно
орендодавцеві. У зв'язку з наведеним
позивачем нараховано відповідачу
неустойку за період з листопада 2013 року
до березня 2014 року (включно) за
користування річчю у сумі 2.500,00 грн. на
підставі статті 785 Цивільного кодексу
України.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся, хоч був належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання, про що свідчить долучене до
матеріалів справи повідомлення про
вручення поштового відправлення,
причин неприбуття не повідомив, проти
вимог позову в установленому порядку
не заперечив. Таким чином, судом було
створено відповідачу усі можливості
для висловлення власної позиції з
приводу предмета спору та подання
доказів на свій захист. Протягом всього
часу провадження у справі, проведення
судових засідань, відповідач жодним
чином не заперечив проти позовних
вимог, а тому суд не вбачає підстав для
відкладення розгляду справи. При цьому
суд звертає увагу, що розгляд справи в
судовому засіданні 04.06.2014 року було
відкладено за клопотанням відповідача.
З огляду на зазначене, розгляд справи
здійснюється на підставі статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними матеріалами та
відсутності представника відповідача.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Між ТзОВ "Графопак" (орендодавець,
позивач у справі) та ФОП ОСОБА_1
(орендар, відповідач у справі) 01.06.2006
року було укладено договір оренди
обладнання (надалі - Договір),
відповідно до умов якого позивач
передав, а відповідач прийняв в орендне
користування лобзиковий станок GNU
(надалі - майно), яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_2. 01.06.2006 р. орендодавець
передав, а орендар прийняв у тимчасове
оплатне володіння та користування
мано, зазначене у Договорі.

Згідно з пунктом 5.1. Договору термін
оренди встановлюється з 01.06.2006 р. по
01.06.2008 р. Згідно з пунктом 3.1 Договору
орендна плата за майно, що передається
в оренду, становить 250 грн. в місяць в
т.ч. ПДВ.

Після закінчення строку даного
Договору його було переукладено на
строк до 01 червня 2010 року, про що
свідчить договір від 01.06.2008 року.
Враховуючи те, що у ТзОВ "ГрафоПак" були
відсутні заперечення щодо
користування майном, згаданий договір
було поновлено на строк, встановлений
договором - до 01.06.2012 року.

В зв'язку із закінченням строку дії
Договору оренди 01.06.2012 р. позивач в
порядку, встановленому ст. 764 ЦК
України, 06.06.2012 року направив
відповідачу повідомлення від 05.06.2012 р. з
вимогою повернути передане в оренду
майно протягом семи днів з моменту
отримання даної вимоги.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору, при
закінченні терміну дії даного Договору
орендар зобов'язаний повернути майно у
тому стані, в якому він його одержав, з
урахуванням зносу, або у стані
обумовленому Договором.

Однак, у порушення умов Договору,
відповідач після закінчення строку дії
Договору, майно передане в оренду не
повернув.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 21.01.2014 р. у
справі №914/4026/13 позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Графопак" 4.750,00 грн.
боргу по оплаті оренди, 8.500,00 грн.
неустойки за користування річчю за час
прострочення. Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
19.03.2014 р. залишено без змін рішення суду
першої інстанції.

Між позивачем та адвокатом ОСОБА_2
укладено договір про надання правової
допомоги №01/04/14 від 01.04.2014 р. За цим
договором адвокат зобов'язаний надати
правову допомогу позивачу у справі за
позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості у розмірі 2.500,00 грн.
Статус адвоката ОСОБА_2 підтверджено
свідоцтвом про право на заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_2,
виданим 16 квітня 2008 року. На
підтвердження оплати послуг адвоката
надано платіжне доручення №143 від
03.06.2014 на суму 5.000,00 грн.

При ухваленні рішення суд виходив з
такого.

Між сторонами у справі виникло
зобов'язання з приводу оренди
нерухомого майна на підставі Договору
оренди в силу пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Аналогічні
положення закріплені у частині першій
статті 283 Господарського кодексу
України.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічне положення
передбачено частиною першою статті 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу положень статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 статті
612 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 785
Цивільного кодексу України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Відповідно до пункту 2.2.3 Договору, при
закінченні терміну дії даного Договору
орендар зобов'язаний повернути майно у
тому стані, в якому він його одержав, з
урахуванням зносу, або у стані
обумовленому Договором.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору
найму, то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Як встановлено судом, у зв'язку із
закінченням строку дії Договору оренди
01.06.2012 р. позивач в порядку,
встановленому ст. 764 ЦК України, 06.06.2012
року направив відповідачу лист
повідомлення з вимогою повернути
передане в оренду майно протягом семи
днів з моменту отримання даної вимоги.

Відповідно до частини другої статті 795
Цивільного кодексу України повернення
наймачем предмета договору найма
оформлюється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір
припиняється.

Як убачається із матеріалів справи,
відповідач без будь-якої правої
підстави продовжує фактично
користуватися обладнанням, спірне
майно не повернув орендодавцю в
установленому законом та Договором
порядку.

Частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо наймач не
виконує обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Таким чином, оскільки відповідач
порушив узяті на себе зобов'язання з
повернення майна по закінченню строку
дії Договору, вимоги позивача про
стягнення 2.500,00 грн. неустойки за період
з листопада 2013 року до березня 2014 року
(включно) є підставними та такими, що
підлягають до задоволення.

Відповідно до статей 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що відповідачем не спростовано
доводів позовної заяви, а судом не
виявлено на підставі наявних
документів у справі інших фактичних
обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідача.

Відповідно до пункту 6.5 постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" вирішуючи питання про
розподіл інших судових витрат,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. Так, у визначенні розумно
необхідного розміру сум, які
підлягають сплаті за послуги адвоката,
можуть братися до уваги, зокрема:
встановлені нормативно-правовими
актами норми видатків на службові
відрядження (якщо їх установлено);
вартість економних транспортних
послуг; час, який міг би витратити на
підготовку матеріалів кваліфікований
фахівець; вартість оплати відповідних
послуг адвокатів, яка склалася в країні
або в регіоні; наявні відомості органів
статистики або інших органів про ціни
на ринку юридичних послуг; тривалість
розгляду і складність справи тощо.
Докази, які підтверджують розумність
витрат на оплату послуг адвоката,
повинна подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Таким чином з урахуванням конкретних
обставин справи, зокрема, ціни позову,
тривалості розгляду справи, складності
предмета доказування, з огляду на
розумну необхідність судових витрат
для даної справи, суд вважає за
доцільне обмежити заявлений до
стягнення розмір витрат на послуги
адвоката до суми 500,00 грн.

Враховуючи наведене, керуючись
статтями 1, 43, 33, 38, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 93
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, 79040;
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Графопак" (адреса:
вулиця Степана Тудора, будинок 1, місто
Золочів, Львівська область;
ідентифікаційний код 30063583) 2.500,00 грн.,
1.827,00 грн. відшкодування витрат на
оплату судового збору, 500,00 грн.
відшкодування витрат на правову
допомогу.

3. Наказ видати відповідно до
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.06.2014 р.

Суддя
Рим Т.Я.