ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року Справа № 5009/2731/12

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги
О.М.,суддівКостенко Т.Ф., Фролової Г.М.
розглянувши матеріали касаційної
скаргиЗаступника прокурора Донецької
області, м. Донецьк в інтересах держави
в особі Фонду державного майна України,
м. Київ на постановуДонецького
апеляційного господарського суду від
23.12.2013 рокуу справі господарського суду
Запорізької областіза
позовомПрокурора Приморського району
Запорізької області м. Приморськ,
Запорізька обл. в інтересах держави в
особі Фонду державного майна України,
м. Київдо 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дюна", м. Приморськ,
Запорізька обл., 2. Виконавчого комітету
Приморської міської ради, м.
Приморськ, Запорізька обл.за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів1. Приморського
комунального підприємства технічної
інвентаризації, м. Приморськ,
Запорізька обл., 2. Приморської міської
ради Приморського району Запорізької
області, м. Приморськ, Запорізька
обл.провитребування майната за
зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дюна",
м. Приморськ, Запорізька обл.доФонду
державного майна України, м. Київза
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Приватного
Запорізького обласного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
"Запоріжтурист", м.
Запоріжжяпровизнання добросовісним
набувачем

за участю представників

прокуратури: Сіромашенко Р.Л.,
посвідчення ГПУ № 020951 від 09.10.2013 року,

позивача: Скрипка М.Д.,

відповідача-1: Бриль Г.Г.,

відповідача-2: не з'явився,

третя особа на стороні відповідачів-1:
не з'явився,

третя особа на стороні відповідачів-2:
не з'явився,

третя особа на стороні позивача за
зустрічним позовом: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Приморського району
Запорізької області звернувся до
господарського суду Запорізької
області з позовом (з урахуванням заяви
про збільшення позовних вимог) в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України (далі за
текстом - ФДМУ) до товариства з
обмеженою відповідальністю "Дюна" (далі
за текстом - ТОВ "Дюна") за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Приморського
комунального підприємства технічної
інвентаризації про визнання права
власності держави в особі ФДМУ на
спальний корпус, позначений на плані
літерою "И", загальною площею 612,1 кв.м.,
балансова вартість якого складає 370 000,00
грн., ганок до "И", сходи до "И",
витребування зазначеного майна із
володіння ТОВ "Дюна" у власність
держави в особі ФДМУ та зобов'язання
відповідача повернути зазначений
об'єкт нерухомості у власність держави
в особі ФДМУ, а також про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності ТОВ "Дюна" на вказаний об'єкт
нерухомого майна та скасування
державної реєстрації права власності
ТОВ "Дюна" на зазначений об'єкт
нерухомості.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

29.07.2013 року ТОВ "Дюна" звернулось до
господарського суду Запорізької
області із зустрічною позовною заявою
до ФДМУ за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: Приморської міської ради і
приватного Запорізького обласного
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Запоріжтурист" про
визнання ТОВ "Дюна" добросовісним
набувачем на спальний корпус,
позначений на плані літерою "И",
загальною площею 933,2 кв.м., балансовою
вартістю - 454 640, 00грн., ганок до "И", сходи
до "И".

Останнім рішенням господарського суду
Запорізької області від 23.09.2013 року в
частині позовних вимог про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності ТОВ "Дюна" на спальний
корпус, позначений на плані літерою "И",
загальною площею 612, 1 кв.м. провадження
у справі було припинено; в іншій
частині первісного позову - відмовлено;
провадження у справі за зустрічним
позовом - припинено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 року
рішення господарського суду
Запорізької області від 23.09.2013 року
скасовано в частині припинення
провадження у справі за вимогами
первісного позову про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності ТОВ "Дюна" на спальний корпус,
позначений на плані літерою "И",
загальною площею 612, 1 кв.м.; у
задоволенні цієї частини первісного
позову - відмовлено; в іншій частині
рішення залишено без змін.

Вищезазначені судові акти мотивовано
тим, що прокурором та позивачем не
надано доказів того, що на момент
продажу спального корпусу (літ. "И")
відповідачу він перебував на обліку
ФДМУ, чинними та не оскарженими
рішенням господарського суду
Запорізької області від 13.10.2006 року у
справі №15/406/06 за ТОВ "Дюна" було визнано
право власності на спірний об'єкт, а
рішенням виконавчого комітету
Приморської міської ради № 431 від 08.12.2006
року зазначений об'єкт було виділено зі
складу майнового комплексу по вул.
Курортній, 45, присвоєно йому нову
адресу та вирішено питання щодо видачі
ТОВ "Дюна" свідоцтва про право
власності на вказане майно; крім того,
на даний час не існує об'єкта
нерухомості, на який позивач просив
визнати право власності, оскільки його
було реконструйовано відповідачем,
внаслідок чого змінилась площа
спірного майна, і виділення з його
складу приміщення, що існувало на
момент купівлі-продажу, є неможливим;
до того ж, позивачем було пропущено
строк позовної давності для звернення
до суду з відповідним позовом, і
прокурором та позивачем не надано
правових обґрунтувань вимоги про
скасування державної реєстрації права
власності ТОВ "Дюна" на спальний корпус
"И" загальною площею 612,1 кв.м., який
знаходиться за адресою: м. Приморськ,
вул. Курортна, 45-б. Щодо вимог
відповідача за зустрічним позовом суди
виходили того, що такий спосіб захисту
порушеного права як визнання
добросовісним набувачем є
встановленням факту, а тому не підлягає
розгляду в господарських судах
України.

Не погоджуючись з судовими актами
попередніх інстанцій, заступник
прокурора Донецької області звернувся
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Запорізької області від 23.09.2013 року та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 року і
прийняти нове рішення у справі, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

ТОВ "Дюна" до Вищого господарського
суду України було подано відзив на
касаційну скаргу, в якому відповідач-1
проти доводів касаційної скарги
заперечує та просить залишити її без
задоволення, а судові акти попередніх
інстанцій - без змін.

Розпорядженням від 12.05.2014 року № 03-05/516
сформовано наступний склад колегії
суддів: головуючий суддя - Сибіга О.М.,
судді - Костенко Т.Ф., Фролова Г.М.

В судовому засіданні прокурор та
представник позивача просили
касаційну скаргу задовольнити, рішення
господарського суду Запорізької
області від 23.09.2013 року та постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 року -
скасувати і прийняти нове рішення у
справі, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі, а представник
відповідача-1 проти доводів касаційної
скарги заперечував та просив залишити
її без задоволення, а судові акти
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідача-2 та третіх осіб згідно з
приписами ст. 1114 ГПК України було
належним чином повідомлено про день,
час і місце розгляду касаційної скарги,
однак вони не скористались
передбаченим процесуальним законом
правом на участь у розгляді справи
касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення прокурора та
представників позивача і відповідача-1,
приймаючи до уваги межі перегляду
справи в суді касаційної інстанції,
перевіривши повноту встановлення
господарськими судами обставин справи
та правильність застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що Українським
акціонерним товариством по туризму та
екскурсіях "Укрпрофтур" у власність
Запорізькому обласному закритому
акціонерному товариству по туризму та
екскурсіях "Запоріжтурист" було
передано будівлі та майно
туристсько-оздоровчого комплексу
"Приморський", в тому числі, туристичну
базу "Приморська".

На підставі рішення виконавчого
комітету Приморської міської ради "Про
видачу свідоцтва про право власності
на оздоровчий комплекс "Приморський" №
197 від 17.11.2000 року закритому
акціонерному товариству по туризму та
екскурсіях "Запоріжтурист" оформлено
та видано свідоцтво про право
власності на об'єкт в цілому (що
складається з основних будівель: А, А1,
Б, Г, Д, Т, Т1, З, И, К, П, Р, О, У, У1, Ф, Х, Х1, Ш,
Щ, Я, Я1; підсобних будівель та споруд) -
оздоровчий комплекс санаторного типу
"Приморський", що розташований в м.
Приморську, вул. Курортна, 45.

29.09.2003 року Запорізьким обласним
закритим акціонерним товариством по
туризму та екскурсіях "Запоріжтурист"
(продавцем) та ТОВ "Дюна" (покупцем) було
укладено Договір купівлі-продажу
об'єкта нерухомості, за умовами якого,
продавець продав покупцю спальний
корпус № 2 (літера "И"), що знаходиться за
адресою: Запорізька область, м.
Приморськ, ОКСТ "Приморський", вул.
Курортна, 45, вартістю 370 000, 00 грн. (з
урахуванням додаткової угоди від
12.04.2006). Передача майна за даним
договором підтверджується відповідним
актом приймання-передачі від 21.10.2003
року.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 13.10.2006 року у
справі № 15/406/06 за ТОВ "Дюна"
визнано право власності на вищевказане
нерухоме майно.

Рішенням Виконавчого комітету
Приморської міської ради від 08.12.2006
року № 431 виділено зі складу
майнового комплексу по вул. Курортній,
45 м. Приморська
Запорізької області нерухоме майно, а
саме: спальний корпус "И" належне на
праві власності ТОВ "Дюна" в окремий
об'єкт і присвоєно нову поштову адресу
вул. Курортна, 45-б (пункт 1), вирішено
видати ТОВ "Дюна" свідоцтво про право
власності на вказане майно (пункт 2),
зобов'язано Приморське комунальне
підприємство технічної інвентаризації
здійснити оформити свідоцтво та
провести реєстрацію права власності за
ТОВ "Дюна" (пункт 3).

17.05.2010 року Приморською міською радою і
ТОВ "Дюна" було укладено Договір оренди
землі № 136 на земельну ділянку
загальною площею 1, 0623 га для розміщення
та обслуговування спального корпусу.

Отже, спір у даній справі виник щодо
спального корпусу, позначеного на
плані літерою "И", загальною площею 612, 1
кв.м., розташованого за адресою:
Запорізька область, м. Приморськ, вул.
Курортна, 45-б.

В обґрунтування заявленого позову
прокурор послався на статті 34, 121
Конституції України, статті 321, 328, 330, 388
Цивільного кодексу України, статтю 1
Закону України "Про підприємства,
установи та організації союзного
підпорядкування, розташовані на
території України", статтю 26 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" ст. 361 Закону України "Про
прокуратуру", рішення Конституційного
Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 року і
зазначав, що Українське акціонерне
товариство по туризму та екскурсіях
"Укрпрофтур", не набувши правомочностей
власника на спірне нерухоме майно, без
згоди ФДМУ здійснило розпорядження
таким майном шляхом його внесення до
статутного фонду Запорізького
обласного закритого акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
"Запоріжтурист", з якого воно в
подальшому вибуло до добросовісного
набувача - ТОВ "Дюна", а тому відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу
України це є підставою для
витребування від ТОВ "Дюна" спірного
майна на користь власника - ФДМУ.

З урахуванням встановлених
господарськими судами попередніх
інстанцій обставин справи здійснюючи
касаційний перегляд, колегія суддів
Вищого господарського суду України
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції
України, норми якої є нормами прямої
дії, держава забезпечує захист прав
усіх суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Частина 1 ст. 316 Цивільного кодексу
України визначає, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

В ч. 1 ст. 321 Цивільного кодекс України
встановлено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 328
Цивільного кодексу України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Витребування майна передбачено ст. ст.
387 - 389 Цивільного кодексу України як
спосіб захисту прав власника, а також
особи, визначеної у ст. 396 Цивільного
кодексу України.

Згідно з положеннями ст. 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Стаття 1 ГПК України
передбачає право відповідних осіб
звертатися до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
вони передбачають право звернення з
позовом про витребування майна лише в
осіб, які мають на це майно певне право
(право власності чи речове право на
чуже майно).

Юридична особа публічного права
набуває право власності на майно,
передане їй у власність, та на майно,
набуте нею у власність на підставах, не
заборонених законом.

Якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього
(ст.ст. 328 - 330 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу
України держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Цивільний кодекс України передбачає
також окреме правове регулювання
витребування майна від добросовісного
набувача.

Згідно зі ст. 387 Цивільного кодексу
України власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним; у той час як відповідно
до ст. 388 Цивільного кодексу України
право витребування майна у
добросовісного набувача, який не знав і
не міг знати про відсутність у
відчужувача за платним договором права
на відчуження цього майна, можливе лише
в разі, якщо майно було загублене
власником або особою, якій він передав
майно у володіння; було викрадене чи
вибуло з володіння вказаних осіб не з
їхньої волі іншим шляхом.

Однак, якщо майно було набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Проте, як встановлено господарським
судами попередніх інстанцій, матеріали
справи не містять доказів того, що
станом на момент продажу спірного
майна відповідачу-1 воно перебувало на
обліку у позивача у справі - ФДМУ.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, прокурором належними і
допустимими доказами не доведено
заявлених позовних вимог з огляду на
наступне.

Так, 29.09.2003 року Запорізьким обласним
закритим акціонерним товариством по
туризму та екскурсіях "Запоріжтурист"
та ТОВ "Дюна" укладено Договір
купівлі-продажу об'єкту нерухомості, за
умовами якого ТОВ "Дюна" було придбано
спальний корпус № 2 по вул. Курортній, 45
у м. Приморську Запорізької області,
ОКСТ "Приморський". Додатковою угодою
від 12.04.2006 року сторони внесли зміни до
вищевказаного Договору
купівлі-продажу в частині уточнення
предмету договору - спальний корпус № 2
(літ. "И"), що знаходиться за адресою:
Запорізька обл., м. Приморськ, ОКСТ
"Приморський", вул. Курортна, 45.

Право власності на вказаний об'єкт було
визнано за ТОВ "Дюна" згідно рішення
господарського суду Запорізької
області від 13.10.2006 року у справі № 15/406/06,
рішенням Виконавчого комітету
Приморської міської ради № 431 від 08.12.2006
року ТОВ "Дюна" було виділено за складу
оздоровчого комплексу санаторного
типу "Приморський" зазначене майно з
присвоєнням йому нової адреси та 22.03.2007
року Приморським КП БТІ зареєстровано
за ТОВ "Дюна" право колективної
власності на спальний корпус "И" площею
612,1кв.м., ганок до "И", ганок до "И", сходи
до "И", який знаходиться по вул.
Курортній, 45-б у м. Приморськ
Запорізької області.

Таким чином, господарські суди
попередніх інстанцій дійшли вірних
висновків про те, що ТОВ "Дюна" є
добросовісний набувачем придбаного
майна.

Поряд з цим, в матеріалах справи
відсутні докази оскарження та визнання
недійсним Договору купівлі-продажу від
29.09.2003 року, укладеного Запорізьким
обласним закритим акціонерним
товариством по туризму та екскурсіях
"Запоріжтурист" та ТОВ "Дюна",
скасування рішення господарського
суду Запорізької області від 13.10.2006
року у справі № 15/406/06, на підставі яких
останній набув право власності на
спірний об'єкт нерухомості.

Згідно приписів ст. 330 Цивільного
кодексу України якщо майно відчужене
особою, яка не мала на це права,
добросовісний набувач набуває право
власності на нього, якщо відповідно до
ст. 388 цього Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п.10 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009
року, реституція як спосіб захисту
цивільного права (ч.1 ст.216 Цивільного
кодексу України) застосовується лише в
разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи який визнано недійсним. У зв'язку з
цим вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

Оскільки положення ч. 1 ст. 216 Цивільного
кодексу України не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі, не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 388
Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи недоведеність
належності спірного нерухомого майна
до об'єктів державної власності,
відсутність доказів недійсності
Договору від 29.09.2003 року, укладеного
Запорізьким обласним закритим
акціонерним товариством по туризму та
екскурсіях "Запоріжтурист" та ТОВ
"Дюна", скасування рішення
господарського суду Запорізької
області від 13.10.2006 року у справі №15/406/06,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що господарські
суди попередніх інстанцій дійшли
вірних висновків про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Крім того, як вірно вказав апеляційний
господарський суд, на час розгляду
даної справи відсутній сам об'єкт
нерухомості, на який прокурор просив
визнати за державою право власності -
спальний корпус, позначений на плані
літерою "И", загальною площею 612,1кв.м.,
балансова вартість якого складає 370
000,00 грн., ганок до "И", сходи до "И",
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем-1 було
проведено реконструкцію придбаного у
2003 році об'єкта, в результаті чого на
сьогоднішній день він являє собою
триповерхову будівлю, площа вказаного
об'єкта складає 933,2 кв.м. і виділення з
його складу майна, яке існувало на
момент купівлі-продажу, є неможливим.

Також суд касаційної інстанції
погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій про те, що при зверненні до
суду з даним позовом позивачем було
пропущено строк позовної давності,
оскільки якщо виходити з позиції
прокурора і ФДМУ, що спірне майно
знаходилось у власності держави до
його продажу ТОВ "Дюна", то
ФДМУ повинен був дізнатись про
порушене право не пізніше дати
відчуження цього майна і дати
реєстрації права власності на спальний
корпус за ТОВ "Дюна", тобто з
08.12.2006 року, а тому строк позовної
давності сплив 09.12.2009 року.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги приписи ст. ст. 256, 257, 261, 267
Цивільного кодексу України, а також
зважаючи на наявну в матеріалах справи
заяву ТОВ "Дюна" про застосування
строків позовної давності, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає правомірними висновки
господарських судів попередніх
інстанцій про пропуск позивачем строку
позовної давності при зверненні до
суду з даним позовом, що також виключає
можливість задоволення заявлених
позовних вимог в частині визнання
права власності на спірне майно та
витребування його на користь держави.

Що стосується позовних вимог прокурора
в інтересах ФДМУ про визнання
недійсним свідоцтва про право ТОВ
"Дюна" на спальній корпус та скасування
державної реєстрації права власності
ТОВ "Дюна" на зазначений об'єкт, то
судами вірно вказано на ту обставину,
що свідоцтво про право власності є
лише документом, яким оформлюється
відповідне право, але не є правочином,
на підставі якого це право виникає,
змінюється або припиняється.

Відтак, особа може звернутися до суду
за захистом свого права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання
у спосіб, що встановлений договором або
законом.

Таким чином, оскільки статтею 16
Цивільного кодексу України не
передбачено такого способу захисту
права, не підлягають задоволенню і
заявлені вимоги про визнання недійсним
свідоцтва про право власності ТОВ
"Дюна" на спальній корпус та скасування
державної реєстрації на право
власності ТОВ "Дюна".

Щодо вимог ТОВ "Дюна" за зустрічним
позовом про визнання його
добросовісним набувачем на спальний
корпус, позначений на плані літерою "И",
загальною площею 933,2 кв.м., балансовою
вартістю 454 640,00грн., ганок до "И", сходи
до "И", колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає
вірними висновки господарських судів
попередніх інстанцій про те, що такий
спосіб захисту порушеного права як
визнання добросовісним набувачем є
встановлення факту, а тому в силу ст. ст.
1, 12 ГПК України вказаний позов не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог з огляду на
безпідставність і недоведеність таких
вимог та відсутність у позивача
доказів для підтвердження в судовому
порядку факту приналежності спірного
нерухомого майна до об'єктів державної
власності.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
приходить до висновку, що під час
розгляду справи судами першої та
апеляційної інстанцій фактичні
обставини справи встановлено на основі
повного, всебічного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
судів відповідають цим обставинам і їм
надана вірна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

Також колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає за
необхідне відзначити, що доводи
прокуратури Донецької області,
викладені в касаційній скарзі, не
приймаються судом касаційної
інстанції до уваги, оскільки зводяться
до переоцінки наявних у справі доказів,
вільного тлумачення правових норм та
не спростовують обгрунтованих
висновків господарських судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій, які відповідають матеріалам
справи та чинному законодавству, у
зв'язку з чим підстав для скасування чи
зміни оскаржуваних судових актів не
вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 року у
справі № 5009/2731/12 - залишити без змін.

Головуючий суддя
О.М. Сибіга

Судді:
Т.Ф. Костенко

Г.М. Фролова