ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в прийнятті позовної заяви

"12" червня 2014 р.
Справа № 911/2247/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Щоткіна О.В.
розглянувши позовні матеріали

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.», (03062, м. Київ,
вул. Екскаваторна,35)доОСОБА_1, с.
Рудня-Димерська, Вишгородський
районпростягнення 28 000,00 грн.

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.» звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 28 000,00
грн. заборгованості за Договором
позики № 15/01-14 від 15.01.2014р.

Перевіривши позовні матеріали, суд
дійшов висновку про відмову у
прийнятті зазначеної позовної заяви, з
підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України виходячи з наступного.

Згідно ст. 1, 21 ГПК України підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.
Учасниками судового процесу в
господарських судах, окрім
корпоративних спорів і справ про
банкрутство можуть бути юридичні
особи, фізичні особи, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи, і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності.

У відповідності до постанови пленуму
Вищого господарського сулу України від
24.10.2011р. №10 «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам», підвідомчість -
це визначена законом сукупність
повноважень господарських судів щодо
розгляду справ, віднесених до їх
компетенції (стаття 12 Господарського
процесуального кодексу України).

Статтею 12 ГПК України унормовано, що
господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду;

спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

З наведених правових норм вбачається,
що за загальним правилом господарські
суди розглядають справи у спорах за
участю юридичних осіб та громадян, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності.

Участь фізичних осіб, які не є
суб'єктами підприємницької діяльності
допускається лише у випадках,
передбачених законодавчими актами
України. Такими випадками є:

- справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником, у тому
числі учасником, який вибув, а також між
учасниками господарських товариств, що
пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів;

- спори, пов'язані приватизацією
державного та комунального майна (крім
спорів про приватизацію державного
житлового фонду).

Водночас, зі змісту зазначеної
позовної заяви слідує, що відповідачем
у даній справі є не суб'єкт
господарювання, а фізична особа -
ОСОБА_1, у той час як спір про стягнення
заборгованості за договором позики за
своєю правовою природою не є ані
корпоративним, ані пов'язаним з
приватизацією державного та
комунального майна, що свідчить про
непідвідомчість даної справи
господарським судам України у
розумінні ст. 12 ГПК України.

Суддя відмовляє у прийнятті позовної
заяви, якщо спір непідвідомчий
господарському суду, зокрема, коли його
вирішення законодавством України
віднесено до компетенції іншого органу
або заява взагалі не підлягає
розглядові в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові п. 3.2 постанови пленуму
Вищого господарського сулу України від
26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Пунктом 1 ч. 1 ст. 62 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що суддя відмовляє у
прийнятті позовної заяви, якщо заява не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, виходячи з аналізу
суб'єктного складу та правової
кваліфікації відносин сторін, суд
дійшов висновку про відмову у
прийнятті позовної заяви ТОВ «Л.К.О.» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором позики в порядку п. 1 ч. 1 ст. 62
ГПК України, оскільки даний спір
підвідомчий судам загальної
юрисдикції.

Приписами ч. 2 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюється
законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір» сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду, зокрема, в разі відмови у
відкритті провадження у справі.

Згідно п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» від 21.02.2013р. № 7,
питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів, у
тому числі й за відсутності заяви
(клопотання) сторони чи іншого учасника
судового процесу про повернення суми
судового збору. Про таке повернення
зазначається, зокрема, в ухвалі, якою
здійснюється відмова у прийнятті або
повернення заяви (скарги), за подання
якої сплачується судовий збір.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України відмовив у прийнятті позовної
заяви Товариства з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.», то сума
судового збору в розмірі 1828,00 грн.
сплачена позивачем до Державного
бюджету України за платіжним
дорученням від 16.05.2014р. № 1111 підлягає
поверненню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 12, 44, п. 1 ч. 1 ст. 62, ст.
86 Господарського процесуального
кодексу України та ст. 7 Закону України
«Про судовий збір», суд -

ухвалив:

1. Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.» у прийнятті
позовної заяви.

2. Повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю «Л.К.О.»
судовий збір у розмірі 1828,00 грн.,
сплачений та перерахований до
Державного бюджету України згідно з
платіжним дорученням від 16.05.2014р. № 1111.

Суддя
Щоткін О.В.