ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Справа № 925/907/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир
Т.П.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Черкаської міської радина рішення та
постановуГосподарського суду
Черкаської області від 25.09.2013
Київського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014у
справі№ 925/907/13господарського
судуЧеркаської областіза
позовомЧеркаської міської
радидоСпоживчого товариства
"Будгарант-2000"третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Державна
податкова інспекція у м.
Черкасахпростягнення 310391,82 грн.за
участю представників сторін:

позивача: Стойко А.Ю., дов. від
31.03.2014;

відповідача: Мезенцев Ю.В., директор;

третьої особи: повідомлений, але не
з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 25.09.2013 у справі
№925/907/13 (суддя Потапенко В.ВА.) позов
задоволено частково. Суд стягнув з
відповідача на користь міського
бюджету міста Черкаси орендну плату за
землю в сумі 975,50 грн. та пеню в сумі 7,15
грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
16.01.2014 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Авдеєв П.В., судді -
Куксов В.В., Гончаров С.А.) рішення
Господарського суду Черкаської
області від 25.09.2013 у справі № 925/907/13
залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями
судів попередніх інстанцій, позивач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення
з касаційною скаргою, скаржник
послався на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не
надходили, що не є перешкодою для суду
касаційної інстанції переглянути в
касаційному порядку оскаржувані
судові рішення.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами під час розгляду
справи встановлено наступні фактичні
обставини.

Між Черкаською міською радою
(Орендодавець) та СТ "Будгарант-2000"
(Орендар) 03.08.2005 укладений договір
оренди землі, за умовами якого
Орендодавець на підставі рішення
Черкаської міської ради від 07.07.2005 № 8-404
передав, а Орендар прийняв в строкове
платне користування земельну ділянку,
яка за цільовим призначенням
відноситься до земель промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення та
знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул.
Котовського, 99/1.

Згідно з п. 2.1, п. 2.2 договору, в оренду
передається земельна ділянка площею
4401,5м2. За функціональним використанням
земельна ділянка відноситься: на
період будівництва - до категорії
земель рекреаційного призначення та
інші відкриті землі (землі, зайняті
поточним будівництвом), після
завершення будівництва - до категорії
земель комерційного використання. На
земельній ділянці знаходяться об'єкти
нерухомого майна та інфраструктури:
незавершене будівництво
багаторівневих гаражів.

Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить 308369,00 грн. (70,06 грн. 1м2)
на період будівництва терміном 21
місяць з 07.07.2005 по 06.04.2007 згідно довідки
ВАТ "Черкасцивільпроект" від 27.07.2005 №
529/08, але не пізніше введення в
експлуатацію, 1541801,0 грн. при
комерційному використанні (350,29 грн. 1 м2)
(п. 2.4, п. 4.1 договору).

За оренду земельної ділянки Орендар
сплачує орендну плату у грошовій формі.
Річна орендна плата за користування
земельною ділянкою на період
будівництва встановлюється в розмірі 1
% від її грошової оцінки і на час
укладання договору становить 3084,00 грн.,
при комерційному використанні в
розмірі 3 % від її грошової оцінки і
складає 46254,00 грн. (п.4.1 договору).

Пунктом 4.2 договору визначено, що
обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції. Розмір грошової
оцінки та орендної плати не є сталим і
змінюється в зв'язку з проведенням її
щорічної індексації та внесенням змін
на підставі вимог діючого
законодавства. В таких випадках розмір
грошової оцінки земельної ділянки та
розмір щорічної орендної плати
змінюватиметься без внесення змін та
доповнень до цього договору.

Суди дослідили, що розмір
орендної плати змінювався у зв'язку з
індексацією грошової оцінки землі та з
01.01.2008 становив 273,44 грн. в місяць
(коефіцієнт індексації - 1,028), з 01.01.2009 -
315,01 грн. в місяць (коефіцієнт
індексації - 1,152), з 01.01.2010 - 333,59грн. в
місяць (коефіцієнт індексації - 1,059).

Звертаючись до суду з позовом, як вірно
зазначили суди, позивач просив
стягнути з відповідача на користь
міського бюджету міста Черкаси
заборгованість за договором оренди
землі в сумі 298094,50 грн. та пеню в сумі
12297,32 грн. обґрунтовуючи тим, що 06.04.2007
закінчився період будівництва,
визначений договором та за
функціональним використанням ділянка
вже має відноситись до категорії
земель комерційного використання не
дивлячись на те, що будівництво не
завершено, а тому розмір орендної плати
у зв'язку з щорічною індексацією
грошової оцінки землі має
обраховуватись виходячи з 3% річних від
грошової оцінки землі (землі
комерційного використання).

Приймаючи рішення у справі, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний господарський суд, виходив
з того, що на момент звернення до суду з
позовом, будівництво на спірній
земельній ділянці не звершено, не
зважаючи на те, що граничний термін
будівництва визначений договором до
06.04.2007, а тому земельна ділянка,
відповідно до п.2.1 договору, не
переведена до категорії земель
комерційного використання. Враховуючи
наведене, суди дійшли висновку, що
земельна ділянка на даний час
відносить до категорії земель
рекреаційного призначення і розмір
орендної плати за користування
земельною ділянкою має обраховуватись
виходячи з 1 % від її грошової оцінки.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК
України, касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду та
постанові апеляційного господарського
суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору (п. 2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 6).

Статтею 21 Закону України "Про
оренду землі" визначено, що орендна
плата за землю-це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України). Обчислення розміру орендної
плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору (ст. 32
ГПК України).

Статтею 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на умови договору від 03.08.2005 та
враховуючи вимоги законодавства
України, суди обґрунтовано зазначили,
що оскільки сторонами не доведено
завершення будівництва, не зважаючи на
його граничний термін - 06.04.2007, то
відсутні підстави стверджувати, що за
своїм функціональним використанням
земельна ділянка перейшла до категорії
земель комерційного використання.

Суди, врахувавши заяву відповідача в
порядку ст. 267 ЦК України, мотивовано
зробивши перерахунок заборгованості
відповідача по сплаті до міського
бюджету міста Черкаси суми орендної
плати за земельну ділянку, дійшли
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України,
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу,
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пунктом 4.6 договору передбачено,
що за несвоєчасне внесення орендної
плати стягується пеня у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який стягується пеня, від
суми заборгованості за кожний день
прострочення платежу, але не більше
визначеної законом ставки пені за
несвоєчасну сплату земельного податку.

Таким чином, колегія суддів
касаційної інстанції вважає, що
висновок місцевого господарського
суду, з яким погодився суд апеляційної
інстанції про наявність підстав для
часткового стягнення з відповідача
пені (здійснивши перерахунок з
урахуванням суми заборгованості) в
сумі 7,15 грн., є обґрунтованим.

Господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43
ГПК України).

Переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази (ст. 1117
ГПК України).

Доводи позивача, викладені в
касаційній скарзі не спростовують
зроблених судами попередніх інстанцій
висновків. При цьому, в частині
встановлення фактичних обставин
справи та переоцінки наявних доказів
касаційна скарга не відповідає вимогам
ст.1117 ГПК України стосовно меж
перегляду справи в касаційній
інстанції.

Беручи до уваги межі перегляду справи в
суді касаційної інстанції та
повноваження останнього, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані судові рішення судів
попередніх інстанцій відповідають
вимогам матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Черкаської
міської ради залишити без задоволення,
а рішення Господарського суду
Черкаської області від 25.09.2013 та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014 у справі
№ 925/907/13 - без змін.

Головуючий суддя
Л.Б. ІВАНОВА

Судді
Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР