ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 р.
Справа № 914/1331/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Елопак-Фастів", м.Фастів
Київської області

до відповідача Приватного
акціонерного товариства "Галичина",
м.Радехів Львівської області

про стягнення 101 317,10 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 - адвокат (договір
про надання правової допомоги №230414-В
від 23.04.2014р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Приватним
акціонерним товариством
"Елопак-Фастів" до відповідача
Приватного акціонерного товариства
"Галичина" про стягнення 101 317,10 грн., з
яких 92 728,75 грн. - основний борг, 5 580,04 грн.
- пеня, 1 632,77 грн. - інфляційні втрати та 1
375,54 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 17.04.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 14.05.2014р. Ухвалою
суду від 14.05.2014р. розгляд справи
відкладено на 04.06.2014р.

Представник позивача подав клопотання
(вх.№24084/14 выд 03.06.2014р.) про розподіл
судових витрат, в якому просить суд при
прийнятті рішення у справі №914/1331/14
вирішити питання про розподіл судових
витрат Приватного акціонерного
товариства "Елопак-Фастів" з оплати
послуг адвоката. Представник позивача
позовні вимоги підтримав повністю,
просив позов задоволити з підстав
викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання
повторно не забезпечив, вимог ухвал
суду не виконав, причин неявки
представника та невиконання вимог
ухвал суду не повідомив, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи про що
свідчить повідомлення про вручення
рекомендованого поштового

відправлення №80 8 від 21.05.2014р. -
вручено 23.05.2014р. Станом на 04.06.2014р. від
відповідача відзив, клопотання, заяви,
докази витребувані судом на адресу
суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані докази, суд
вважає за можливе

розглянути справу відповідно до ст. 75
ГПК України при відсутності
представника відповідача за наявними у
ній матеріалами яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представника позивача, суд,-

встановив:

06.01.2011р. між позивачем (надалі -
постачальник) та відповідачем (надалі -
покупець) укладено договір
№157/11-В-UKR/FST-DYA, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується
виготовити і поставити покупцю в
обумовлені строки товар (висічку), а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар.

Відповідно до п.1.2. договору під
поняттям «висічка» розуміються
картонні заготовки «Пюр-Пак» (надалі -
товар).

Відповідно до п.3. додаткової угоди №6
від 31.12.2012р. до вказаного договору,
договір діє до 31.12.2013р.

Згідно із п.п.7.5. 7.6. договору оплата за
товар здійснюється покупцем протягом 30
календарних днів з моменту
відвантаження й дати видаткової
накладної шляхом безготівкового
банківського переказу грошових коштів
в українських гривнях на розрахунковий
рахунок постачальника.

Як зазначено у позовній заяві,
постачальник виконав умови договору
№157/11-В-UKR/FST-DYA від 06.01.2011р., поставивши
відповідачу товар на загальну суму 96
281,57 грн.

Як стверджує позивач, відповідач
порушив умови договору, здійснивши
лише часткову оплату за поставлений
йому товар на суму 3 552,82 грн.
Неоплаченим залишився товар на суму 92
728,75 грн.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що в
разі, якщо покупець не дотримується
строків оплати поставленого товару,
зазначеного у п.7.5. договору,
постачальник має право стягнути з
покупця неустойку в розмірі 0,1% від
вартості поставленого товару за кожний
день затримки оплати.

Отже, на підставі п.5.4. договору позивач
нарахував відповідачу пеню в розмірі 5
580,04 грн.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України
позивач нарахував відповідачу 1 632,77
грн. інфляційних втрат та 1 375,54 грн. 3%
річних.

Таким чином загальний розмір
заборгованості, який позивач просить
стягнути з відповідача становить 101 317,10
грн., з яких 92 728,75 грн. - основний борг, 5
580,04 грн. - пеня, 1 632,77 грн. - інфляційні
втрати та 1 375,54 грн. - 3% річних.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
оцінивши зібрані докази, суд дійшов
висновку, що позов слід задоволити
повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець

зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, між
сторонами укладено договір
№157/11-В-UKR/FST-DYA, відповідно до умов якого
позивач зобов'язується виготовити і
поставити покупцю в обумовлені строки
товар, а відповідач зобов'язується
прийняти та оплатити товар.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за вказаним договором
підтверджується наступними
видатковими накладними №1251 від 11.07.2013р.
на суму 15 552,82 грн., №1373 від 25.07.2013р. на
суму 16 078,36 грн., №1511 від 19.08.2013р. на суму
32 385,02 грн. та №1790 від 30.09.2013р. на суму 32
265,37 грн. Отже відповідно до вказаних
накладних відповідачу було поставлено
товар на загальну суму 96 281,57 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем
було сплачено 3 552,82 грн. в рахунок
погашення заборгованості по накладній
№1251 від 11.07.2013р. на суму 15 552,82 грн. Однак,
як вбачається із долученого позивачем
до матеріалів справи платіжного
доручення №27757 від 10.10.2013р. на суму 5 000,00
грн. призначенням платежу є оплата за
упаковку «Пюр-Пак» згідно накладної
№1127 від 21.06.2013р.

Тим не менше, позивач стверджує, що
згідно вказаного платіжного доручення
№27757 від 10.10.2013р., Приватне акціонерне
товариство "Елопак-Фастів" зарахувало 3
552,82 грн. в рахунок погашення
заборгованості згідно накладної №1251
від 11.07.2013р. на суму 15 552,82 грн. Таким
чином позивач не заперечує, що
заборгованість згідно накладної №1251
від 11.07.2013р. становить 12 000,00 грн.

Докази сплати відповідачем решти суми
боргу в матеріалах справи відсутні,
відзив на позовну заяву відповідачем
не подано.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, суд
дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення з
відповідача 92 728,75 грн. основного боргу
є обґрунтованою, підтверджена
матеріалами справи, не спростована
відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений

договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що в
разі, якщо покупець не дотримується
строків оплати поставленого товару,
зазначеного у п.7.5. договору,
постачальник має право стягнути з
покупця неустойку в розмірі 0,1% від
вартості поставленого товару за кожний
день затримки оплати.

Статтею 1. Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 вказаного закону, розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Як вбачається із поданого позивачем
розрахунку пені, Приватним акціонерним
товариством враховано норми Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Перевіривши розрахунок розміру пені,
суд дійшов висновку, що позовна вимога
про стягнення з відповідача на користь
позивача 5 580,04 грн. пені є обґрунтованою
та підлягає задоволенню.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

Перевіривши розрахунок розміру
інфляційних втрат та 3% річних, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 1 632,77 грн. інфляційних втрат та
1 375,54 грн. 3% річних є обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми
процесуального закону та як вбачається
з матеріалів справи, відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань.

Сплата судового збору
підтверджується платіжним дорученням
№846 від 28.03.2014р.

на суму 2 026,34 грн., який відповідно до
ст.49 ГПК України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 1 750,00 грн. витрат на
послуги адвоката суд зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
23.04.2014р. між Адвокатом ОСОБА_2 та
Приватним акціонерним товариством
"Елопак-Фастів" (клієнтом) укладено
договір про надання правової допомоги
№230414-В, відповідно до умов якого клієнт
доручає, а адвокат приймає на себе
зобов'язання представляти в
господарському суді Львівської
області Приватне акціонерне
товариство "Елопак-Фастів" у справі
№914/1331/14.

Відповідно до ч.5 ст.49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

Як вказано у п.10 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 04.03.1998р.,
№ 02-5/78 із змінами та доповненнями "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
витрати позивачів та відповідачів,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою ст.49 ГПК України.

Відповідно до п.12 вказаного роз'яснення
вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат, крім державного мита,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним. За таких обставин суд з
урахуванням обставин конкретної
справи, зокрема, ціни позову може
обмежити цей розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

В підтвердження сплати 1 750,00 грн. за
послуги адвоката, позивачем долучено
до матеріалів справи платіжне
доручення №1411 від 21.05.2014р. на суму 1 750,00
грн.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ч.5
ст.49 ГПК України, суд вважає за доцільне
стягнути з відповідача на користь
позивача 1 750,00 грн. витрат на послуги
адвоката.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Галичина" (80200, Львівська
область, м.Радехів, вул.Б.Хмельницького,
120, ) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Елопак-Фастів" (08500, Київська область,
м.Фастів, вул.Великоснітинська, 67, ) основний борг в розмірі 92
728,75 грн., пеню в розмірі 5 580,04 грн.,
інфляційні втрати в розмірі 1 632,77 грн.,
3% річних в розмірі 1 375,54 грн., судовий
збір в розмірі 2 026,34 грн. та витрати на
послуги адвоката в розмірі 1 750,00 грн.

3. Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку ст.116
ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 10.06.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.