ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" червня 2014 р.Справа № 916/1622/14

За позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "Універсальна
лізингова компанія "ЛЕНД-ЛІЗ";

до відповідача Селянське (фермерське)
господарство "Олеся"

про стягнення 48005,14грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: Стеценко Я.В. - за
дорученям;

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Універсальна
лізингова компанія "ЛЕНД-ЛІЗ"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом про
стягнення з Селянського (фермерського)
господарства "Олеся" заборгованість зі
сплати лізингових платежів згідно
договору фінансового лізингу у розмірі
31 321,89 гривень, пеню у розмірі 4 105,52
гривни, штраф у розмірі 35 % на суму 9 941,68
гривень, заборгованість за фактичне
користування об'єктом лізингу за
період з січня по березень 2014 року у
розмірі 2 636,63 гривень та судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на порушення
відповідачем умов укладеного між
сторонами договору фінансового
лізингу № 142-ОД-МСБ-Ф-076 від 28 вересня 2012
року в частині своєчасної оплати
лізингових платежів, повернення
предмету лізингу.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 29 квітня 2014 року порушено
провадження по справі № 916/1622/14 за даним
позовом, розгляд справи призначено на 15
травня 2014 року.

Представник позивача у судове
засідання зявився, позов підтримує
повністю.

Відповідач у судові засідання не
з'явився, про поважність причин
відсутності не повідомив, письмового
відзиву на позовну заяву до суду не
надав, право на захист не використав,
хоч і повідомлявся про час та місце
проведення судових засідань належним
чином, про що свідчать наявні в
матеріалах справи поштові
повідомлення про вручення ухвал суду.

Таким чином, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами відповідно
до ст. 75 ГПК України.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні оголошено вступну і
резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

28 вересня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Універсальна лізингова компанія
"ЛЕНД-ЛІЗ" (Позивачем - Лізингодавець) та
Селянським (фермерським)
господарством "Олеся" (Відповідачем -
Лізингоодержувач) було укладено
договір фінансового лізингу №
142-ОД-МСБ-Ф-076 (надалі - Договір). За
умовами якого Позивач придбав у ТОВ
«Техноторг-Дон», Трактор Беларус 82.1,
заводський номер - 82004708, номер двигуна -
724589, колір - синій, рік випуску - 2012
(надалі - Майно), що підтверджується
специфікацією №100 до договору
купівлі-продажу (поставки) № 5/100809 від 10
серпня 2009 року та передав його
Відповідачу в платне користування на
термін 24 (двадцять чотири) місяці, за що
Відповідач взяв на себе зобов'язання в
порядку та на умовах визначених
Договором фінансового лізингу
щомісячно сплачувати лізингові
платежі. Документом, що підтверджує
передачу зазначеного майна
Відповідачу в строкове, платне
користування на умовах фінансового
лізингу є акт приймання-передачі
об'єкту лізингу до договору
фінансового лізингу № 142-ОД-МСБ-Ф-076 від
28 вересня 2012 року підписаний сторонами
04 жовтня 2012 року.

Відповідно до умов Договору лізингу
Відповідач зобов'язується прийняти
Об'єкт лізингу, своєчасно та в повному
обсязі сплачувати лізингові та інші
платежі відповідно до умов цього
Договору. Загальна сума вказаного
Договору лізингу складає суму усіх
лізингових платежів вказаних в Додатку
№ 4 до нього.

Відповідно до п. 4.4. Договору усі
лізингові платежі вказані в
Українській гривні на день підписання
Договору. Лізингоодержувач сплачує
лізингові платежі згідно з Додатком № 4
до цього Договору.

Як зазначає позивач у своєму позові,
відповідач не зважаючи на зобов'язання,
покладені на нього Договором
фінансового лізингу та нормами діючого
законодавства України сплата
лізингових платежів здійснювалася з
систематичними порушеннями строків та
порядку сплати таких платежів
виражених в графіку сплати лізингових
платежів.

Станом на 10 січня 2014 року
заборгованість Відповідача по сплаті
лізингових платежів за договором
фінансового лізингу складає 31 321,89
гривень.

Позивач направив на адресу Відповідача
лист №0938/13 від 05 грудня 2013 року, яким
відмовився від договору фінансового
лізингу №142-ОД-МСБ-Ф-076 від 28 вересня 2012
року. Лист було отримано Відповідачем 10
січня 2014 року, про що підтверджується
поштовим повідомленням №562, тому
позивач вважає, що з 10 січня 2014 року
договір фінансового лізингу
№142-ОД-МСБ-Ф-076 від 28 вересня 2012 року є
припиненим.

Згідно п. 18.1. Договору фінансового
лізингу у випадку дострокового
розірвання Договору, Лізингоодержувач
зобов'язаний протягом 10 робочих днів з
моменту дострокового розірвання,
повернути Майно передане в лізинг в
цілості і схоронності по юридичній
адресі Лізингодавця чи по іншому
адресу, зазначеному Лізингодавцем в
письмовому повідомленні.

Після відмови від договору фінансового
лізингу №142-ОД-МСБ-Ф-076 від 28 вересня 2012
року та не повернення Майна, Позивач
згідно ЗУ «Про фінансовий лізинг»
вчинив виконавчий напис нотаріуса від
03 лютого 2014 року про зобов'язання
Відповідача повернути Позивачу майно
передане по Договору фінансового
лізингу №142-ОД-МСБ-Ф-076 від 28 вересня 2012
року. На підставі даного виконавчого
напису було відкрито від 07.02.2014 року
виконавче провадження державним
виконавцем ДВС Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області. Згідно акту
державного виконавця від 19 березня 2014
року Відповідачем було повернено
Позивачу Майно передане згідно
договору фінансового лізингу
№142-ОД-МСБ-Ф-076 від 28 вересня 2012 року.

Оскільки, Договір фінансового лізингу
було розірвано від 10 січня 2014 року, але
по факту Відповідач продовжував
користуватися Майном включно по 19
березня 2014 року, Позивач вважає за
можливе стягнути с Відповідача
заборгованість за користування Майном
за період з січня по березень 2014 року у
розмірі, який був визначений у Додатку
№4 до Договору фінансового лізингу у
наступному розмірі: січень 2014 року - 880,86
грн., лютий 2014 року - 878,88 грн., березень -
876,89 грн., загалом заборгованість за
вказаний період складає 2 636,63 гривень.

Все вищеперелічене і стало підставою
для звернення позивача до суду з даним
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 31 321,89 гривень,
штрафу в сумі 9 941,68 гривень, пеню у
розмірі 4 105,52 гривень та заборгованість
за користування об'єктом лізингу за
період з січня по березень 2014 року в
сумі 2 636,63 гривень.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог, з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України
однією із підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків є договір, який в
силу вимог ч.1 ст. 629 ЦК України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським
судом між сторонами у справі укладений
договір фінансового лізингу №
142-ОД-МСБ-Ф-076 від 28 вересня 2012 року ,
згідно з яким позивач передав
відповідачу у фінансовий лізинг
Трактор Беларус 82.1, заводський номер -
82004708, номер двигуна - 724589, колір - синій,
рік випуску - 2012, а відповідач
зобов'язався сплачувати лізингові
платежі у відповідності до Графіку
внесення лізингових платежів.

Вимогами ч. 2 ст. 806 ЦК України
встановлено, що до договору лізингу
застосовується загальні положення про
найм (оренду) з урахуванням
особливостей, встановлених цим
параграфом та законом, а в силу вимог ч.
3 ст. 806 ЦК України особливості окремих
видів і форм лізингу встановлюються
законом. Водночас вимогами ч. 7 ст. 292 ГК
України також передбачено, що правове
регулювання лізингу здійснюється
відповідно до цього Кодексу та інших
законів. Правові та економічні засади
фінансового лізингу визначені Законом
України "Про фінансовий лізинг",
вимогами ч. 1 ст. 2 якого також
передбачено, що відносини, що виникають
у зв'язку з договором фінансового
лізингу, регулюються положеннями
Цивільного кодексу України про лізинг,
найм (оренду), купівлю-продаж, поставку
з урахуванням особливостей, що
встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 вказаного Закону
України, за договором фінансового
лізингу (далі договір лізингу)
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі). Згідно з п. 3 ч. 2 ст.11 Закону
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Між тим, із встановлених обставин
справи випливає, що відповідач не
сплачував позивачу лізингових
платежів за період з 30.09.2013 року по
30.12.2013 року, крім того позивачем на
законих підставах нараховано
заборгованість з січня по березень
місяць 2014 року за фактичне знаходження
об'єкту лізингу у відповідача, загалом
заборонність складає 31 321,89 гривень за
період з 30.09.2013 року по 30.12.2013 року та 2
636,63 гривень за період з січня по
березень місяць 2014 року /дата складення
акту та повернення об'єкту лізингу/, 33
958,52 гривни, яка підлягає стягненню з
відповідача.

При цьому, жодних заперечень щодо
наявності цього боргу, а тим більш
доказів, які спростовують його
наявність, відповідач до суду не надав.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК
України штрафними санкціями в цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання.

Вимогами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України
передбачено, що одним із наслідків
порушення зобов'язання є сплата
неустойки, а в силу вимог ч.1 ст.549 ЦК
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

У ч. 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що
пенею є неустойка, що обчислюється від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день пророчення
виконання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 551
ЦК України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюються
договором або актом цивільного
законодавства.

Умовами пункту п. 17.3. Договору
фінансового лізингу передбачено, що за
несвоєчасну сплату лізингових
платежів Лізингодавець має право
стягнути з Лізингоодержувача пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, діючої в період, за який
сплачується пеня, від суми
заборгованості за кожен день
прострочення, зі дня наступного за днем
сплати поточного лізингового платежу,
вказаного в Додатку № 4 до зазначеного
Договору по день сплати включно, а
також у повному обсязі компенсувати,
нанесені Лізингоодержувачем у зв'язку
з таким несвоєчасним внесенням
лізингових платежів.

Розрахунок пені, який здійснений
позивачем, та згідно з яким розмір
нарахованої відповідачу пені
становить 4 105,52 гривни, перевірено
господарським судом та встановлено
його відповідність обставинам справи
щодо прострочення зобов'язання
відповідачем.

В силу ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Так пунктом п. 17.2. Договору у випадку
якщо у Лізингоотримувача виникне
обов'язок по виплаті на користь
Лізингодавця будь-якого платежу, в тому
числі лізингових платежів, але
Відповідач порушив термін оплати
такого платежу, то Відповідач оплачує
Позивачу процент за користування
чужими грошовими засобами, в розмірі 35
процентів річних від суми
заборгованості за весь термін
прострочки виплати заборгованості.

Судом перевірено наданий розрахунок
суми штрафу, вважає його вірним та
стягує заявлену суму 9 941,68 гривень з
відповідача, оскільки в ході розгляду
справи встановлено наявність
заборгованості та прострочення
платежів.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
зі стягненням з відповідача на користь
позивача заборгованість зі сплати
лізингових платежів згідно договору
фінансового лізингу у розмірі 33 958,52
гривни, пеню у розмірі 4 105,52 гривень,
штраф у розмірі 9941,68 гривень.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 81, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Селянського (Фермерського)
господарства „Олеся" (67600, Одеська
область м.Біляївка, вул.. Молодіжна,5,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Універсальна лізингова компанія
"ЛЕНД-ЛІЗ" (65058 м. Одеса. Вул.. Романа
Кармена, б.21, )
заборгованість в сумі 33 958 /тридцять
три тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім/
гривень 52 копійки, пеню у розмірі 4 105
/чотири тисячі сто п'ять/ гривень 52
копійки, штраф у розмірі 9941 /дев'ять
тисяч дев'ятсот сорок одна/ гривна 68
копійок, витрати по сплаті судового
збору в сумі 1827 /одна тисяча вісімсот
двадцять сім/ гривень.

Рішення суду набирає законної
сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та
підписано 20 червня 2014 року.

Суддя
Гуляк Г.І.