ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.06.2014 р.
Справа№ 5015/364/11

За заявою: Публічного акціонерного
товариства "ПроКредит Банк", м. Київ

про: видачу других екземплярів наказів
та роз'яснення порядку виконання
рішення Господарського суду
Львівської області від 19.04.2011 р.

у справі № 5015/364/11

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "ПроКредит Банк", м. Київ

до відповідача-1: Приватного
підприємства "Політеп", м. Львів

до відповідача-2: Приватного
підприємства "Фігурні елементи
мощення", м. Львів

до відповідача-3: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про: стягнення 3 398 795,25 грн.

За зустрічним позовом: Приватного
підприємства "Політеп", м. Львів

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк", м. Київ

про: визнання недійсним Договору про
надання траншу № 3.12040/0351 від 24.03.2006
року, Договору про надання траншу №
3.12830/0351 від 26.05.2006 року, Договору про
надання траншу № 3ю15006/0351 від 09.11.2006
року, Договору про надання траншу №
3.16365/0351 від 05.03.2007 року, Договору поруки
№ 0351-ДП-3 від 26.05.2006 року та Договору
поруки № 0351-ДП-6 від 09.11.2006 року.

За зустрічним позовом: Приватного
підприємства "Політеп", м. Львів

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк", м. Київ

про: визнання недійсним Договору про
надання траншу № 3.16366/0611 від 05.03.2007 року
та Договору поруки № 0611-ДП-1 від 03.03.2007
року

За зустрічним позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк", м. Київ

про: визнання недійсним Договору про
надання траншу №3.17175/0610 від 21.05.2007
року

Представники сторін не викликалися

На розгляд Господарського суду
Львівської області поступила заява
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк", м. Київ, відповідно до
якої позивач просить суд надати йому
другі екземпляри наказів
Господарського суду Львівської
області у справі № 5015/364/11 про солідарне
стягнення з Приватного підприємства
"Політеп" та Приватного підприємства
"Фігурні елементи мощення" на користь
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк" заборгованості за
кредитним договором № 3.15006/0351 від 13.11.2006
р. в сумі 192 786,23 грн. та за кредитним
договором № 3.12830/0351 від 26.05.2006 р. в сумі
552 798,58 грн., а у випадку відмови у видачі
другого екземпляру наказів - роз'яснити
в порядку, передбаченому ст. 89 ГПК
України яким чином виконувати рішення
Господарського суду Львівської
області від 19.04.2011 р. у справі № 5015/364/11 в
частині солідарного стянення з
Приватного підприємства "Політеп" та
Приватного підприємства "Фігурні
елементи мощення" на користь
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк" заборгованості за
кредитними договорами в загальній сумі
745 584,81 грн.

Під час розгляду заяви суд встановив:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 19.04.2011 р. у
справі № 5015/364/11 позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк", м. Київ до Приватного
підприємства "Політеп", м. Львів,
Приватного підприємства "Фігурні
елементи мощення", м. Львів та Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів про
стягнення 3 398 795,25 грн. задоволено
повністю, в задоволенні зустрічних
позовних вимог Приватного
підприємства "Політеп", м. Львів та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Львів до Публічного акціонерного
товариства "ПроКредит Банк", м. Київ про
визнання недійсними договорів
відмовлено.

Згідно п. п. 3,4 резолютивної частини
рішення суд присудив до стягнення
солідарно з Приватного підприємства
"Політеп" та Приватного підприємства
"Фігурні елементи мощення"
заборгованість за Кредитним договором
№ 3.12830/0351 від 26.05.2006 р., в сумі 552 798,58 грн.
та за Кредитним договором № 3.15006/0351
від 13.11.2006 р. в сумі 192 786,23 грн.

05.10.2011 р. на примусове виконання
вищевказаного судового рішення судом
було видано відповідні накази.

У поданій заяві позивач зазначає, що
накази на солідарне стягнення боргу з
відповідачів-1,2 видано в одному
екземплярі, що дає можливість відкрити
виконавче провадження та виконати
рішення суду лише стосовно одного з
боржників.

Вищезазначена обставина порушує права
ПАТ "ПроКредит Банк" як стягувача, а
рішення Господарського суду
Львівської області від 19.04.2011 р. у
справі № 5015/364/11 не може бути виконано в
порядку, передбаченому Законом України
«Про виконавче провадження».

Із посиланням на положення ч. 4 ст. 116 ГПК
України ПАТ "ПроКредит Банк" просить
суд надати йому оформлені відповідно
вимог Закону другі екземпляри наказів
Господарського суду Львівської
області у справі № 5015/364/11 про солідарне
стягнення з Приватного підприємства
"Політеп" та Приватного підприємства
"Фігурні елементи мощення" на користь
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк" заборгованості за
кредитним договором № 3.15006/0351 від 13.11.2006
р. в сумі 192 786,23 грн. та за кредитним
договором № 3.12830/0351 від 26.05.2006 р. в сумі
552 798,58 грн.

У випадку відмови у задоволенні заяви
про видачу другого екземпляру наказів
позивач просить суд в порядку,
передбаченому ст. 89 ГПК України яким
чином виконувати рішення
Господарського суду Львівської
області від 19.04.2011 р. у справі № 5015/364/11 в
частині солідарного стянення з
Приватного підприємства "Політеп" та
Приватного підприємства "Фігурні
елементи мощення" на користь
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк" заборгованості за
кредитними договорами в загальній сумі
745 584,81 грн.

Розглянувши заяву ПАТ "ПроКредит Банк",
суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 115 ГПК України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження»

Виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.
Наказ видається стягувачеві або
надсилається йому після набрання
судовим рішенням законної сили (ч.1
ст.116 ГПК України).

Статтею 84 ГПК України передбачено, що
резолютивна частина рішення має
містити висновок про задоволення
позову або про відмову в позові
повністю чи частково по кожній з
заявлених вимог. Висновок не може
залежати від настання або ненастання
якихось обставин (умовне рішення).

При задоволенні позову в резолютивній
частині рішення вказуються, зокрема,
найменування сторони, на користь якої
вирішено спір, і сторони, з якої
здійснено стягнення грошових сум або
яка зобов'язана виконати відповідні
дії, строк виконання цих дій, а також
строк сплати грошових сум при
відстрочці або розстрочці виконання
рішення; розмір сум, що підлягають
стягненню (основної заборгованості за
матеріальні цінності, виконані роботи
та надані послуги, неустойки, штрафу,
пені та збитків, а також штрафів,
передбачених у пунктах 4 і 5 частини
другої статті 83 цього Кодексу).

Якщо у справі беруть участь кілька
позивачів або відповідачів, у рішенні
вказується, як вирішено спір щодо
кожного з них, або зазначається, що
обов'язок чи право стягнення є
солідарним.

Згідно до п. 9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 р., у
резолютивній частині рішення має бути
остаточна відповідь щодо усіх вимог,
які були предметом судового розгляду.
При цьому господарські суди повинні
зазначати, у рішеннях щодо кількох
відповідачів - як вирішено спір щодо
кожного з них (крім позовних вимог, що
ґрунтуються на солідарній
відповідальності).

Частиною 4 ст. 116 ГПК України
передбачено, що якщо судове рішення
прийнято на користь декількох
позивачів, або проти декількох
відповідачів, або якщо виконання
повинно бути проведено в різних місцях,
видаються накази із зазначенням тієї
частини судового рішення, яка підлягає
виконанню за даним наказом.

Ця норма пов'язана з нормою ст. 23 ГПК
України, згідно з якою позов може бути
подано кількома позивачами чи до
кількох відповідачів. Кожний із
позивачів або відповідачів щодо іншої
сторони виступає в судовому процесі
самостійно.

Водночас, якщо має місце процесуальна
співучасть на стороні позивача чи
відповідача, видається один наказ на
стягнення всієї суми.

Інститут процесуальної співучасті
виникає як наслідок існування
множинності осіб у матеріальному
правовідношенні на стороні боржника чи
кредитора. Це може бути пов'язане з
солідарною відповідальністю осіб у
зобов'язанні.

Процесуальна співучасть на стороні
боржника може виникнути, зокрема із ст.
554 ЦК України, згідно якої у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Згідно до статті 18 Закону України
"Про виконавче провадження" у
виконавчому документі зазначаються,
зокрема, повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові за наявності)
(для фізичних осіб) стягувача і
боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника за наявності (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника за
наявності (для фізичних осіб -
платників податків), а також інші дані,
якщо вони відомі суду чи іншому органу,
що видав виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо; резолютивна частина
рішення;

У разі якщо рішення ухвалено на користь
кількох позивачів або проти кількох
відповідачів, а також якщо належить
передати майно, що перебуває в кількох
місцях, у виконавчому документі
зазначаються один боржник та один
стягувач, а також визначається, в якій
частині необхідно виконати таке
рішення, або зазначається, що обов'язок
чи право стягнення є солідарним.

В абзаці 3 п. 1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 9 від
17.10.2012р. "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
зазначено, що якщо кілька відповідачів,
до яких було пред'явлено вимогу,
солідарно відповідають за
зобов'язанням, господарським судом
може бути видано один наказ, в якому
зазначається, що право стягнення є
солідарним (частина друга статті 18
Закону України "Про виконавче
провадження").

Як вбачається із змісту рішення суду по
даній справі, позивач не обирав
стягнення частинами, він обрав
стягнення всієї суми заборгованості за
Кредитним договором № 3.12830/0351 від
26.05.2006 р., в сумі 552 798,58 грн. та за
Кредитним договором № 3.15006/0351 від 13.11.2006
р. в сумі 192 786,23 грн. одночасно із
відповідачів-1,2, а тому визначення у
наказах якихось часток для стягнення
їх з відповідачів-1,2 суперечило б
рішенню суду.

З урахуванням викладеного суд вважає,
що видача судом наказу про солідарне
стягнення з відповідачів-1,2 на користь
позивача заборгованості за кредитним
договором № 3.15006/0351 від 13.11.2006 р. в сумі
192 786,23 грн. та наказу про солідарне
стягнення з відповідачів-1,2 на користь
позивача боргу за кредитним договором
№ 3.12830/0351 від 26.05.2006 р. в сумі 552 798,58 грн.
по одному примірнику повністю
відповідає вимогам Господарського
процесуального кодексу України та
Закону України «Про виконавче
провадження».

Стосовно зазначення позивачем в своїй
заяві про порушення його прав як
стягувача та неможливості виконання
рішення Господарського суду
Львівської області від 19.04.2011 р. у
справі № 5015/364/11 в порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження», суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідачі-1,2, які солідарно
відповідають за зобов'язанням,
знаходяться за однією адресою, а саме:
АДРЕСА_1, 79034, тому в разі пред'явлення
позивачем наказу до органу державної
виконавчої служби, примусове виконання
рішення суду в даній справі буде
здійснюватися в одному місці, тобто в
одному органі державної виконавчої
служби.

Враховуючи цю обставину, позивач в разі
невиконання наказу одним із солідарних
боржників, може звернутися до того ж
органу державної виконавчої служби для
відкриття виконавчого провадження
відносно другого солідарного боржника.

Окрім того, суд зауважує, що позивач не
довів належними та допустимими
доказами та не обґрунтував
необхідність видачі йому двох наказів
по кожному відповідачу окремо, а також
не надав доказів того, що видача
господарським судом одного наказу в
даній справі відносно двох солідарних
відповідачів унеможливлює процес
примусового виконання рішення суду та
позбавляє можливості позивача
реалізувати свої права як стягувача,
які передбачені Законом України «Про
виконавче провадження».

З огляду на вищевикладане, суд вважає
вимоги позивача про видачу других
екземплярів наказів Господарського
суду Львівської області у справі №
5015/364/11 не обгрунтованими та такими, що
до задоволення не підлягають.

Щодо вимоги позивача про роз'яснення в
порядку, передбаченому ст. 89 ГПК
України яким чином виконувати рішення
Господарського суду Львівської
області від 19.04.2011 р. у справі № 5015/364/11 в
частині солідарного стянення з
Приватного підприємства "Політеп" та
Приватного підприємства "Фігурні
елементи мощення" на користь
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк" заборгованості за
кредитними договорами в загальній сумі
745 584,81 грн., то у прийнятті до розгляду
заяви в цій частині суд відмовляє з
наступних підстав:

Питання щодо роз'яснення рішення
господарського суду регулюють ст. 89 ГПК
України та ст. 34 Закону України «Про
виконавче провадження» (надалі Закон).

Відповідно до положень ст. 34 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі якщо викладена у виконавчому
документі резолютивна частина рішення
або зміст наказу є незрозумілими,
державний виконавець або сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення такого рішення чи змісту
документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ГПК України
суддя за заявою сторони чи державного
виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не
змінюючи при цьому їх змісту.

Отже, роз'яснення рішення, ухвали - це
викладення рішення ухвали у більш
ясній і зрозумілій формі.

Як встановлено судом, у п. п. 3, 4
резолютивної частини Рішенням чітко
вказано спосіб виконання судового
рішення, а саме шляхом стягнення
солідарно з ПП «Політеп» та ПП
«Фігурні елементи мощення» на
користь ПАТ «ПроКредит Банк»
заборгованість за Кредитним
договором № 3.12830/0351 від 26.05.2006 р., в
сумі 552 798,58 грн. та заборгованість за
Кредитним договором № 3.15006/0351 від
13.11.2006 р. в сумі 192 786,23 грн.

Слід зазначити, що у поданій заяві ПАТ
«ПроКредит Банк» не вказує, в чому
полягає незрозумілість резолютивної
частини судового рішення чи виданих на
його виконання наказів суду. Позивач
просить суд лише роз'яснити яким чином
виконувати рішення суду.

Пленум Вищого господарського суду
України у Постанові № 9 від 17.10.2012 р.
«Про деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України» вказав, що суд першої
інстанції, який видав виконавчий
документ, зобов'язаний розглянути
заяву державного виконавця або сторони
виконавчого провадження про
роз'яснення рішення суду у
десятиденний строк з дня її
надходження і за необхідності дати
відповідне роз'яснення рішення чи
змісту виконавчого документа, не
змінюючи їх редакції. Роз'яснення
рішення, ухвали здійснюється
господарським судом за правилами
статті 89 ГПК.

При цьому, в ухвалі про роз'яснення
судових рішень господарський суд не
може визначати порядок та умови
здійснення виконавчого провадження (п.
10 Постанови).

Нормами ГПК України не передбачено
подання і розгляд заяв про
встановлення способу та/або порядку
виконання рішення. Такі спосіб і
порядок визначаються державним
виконавцем на підставі Закону України
«Про виконавче провадження» та
виходячи зі змісту резолютивної
частини рішення господарського суду.
Відтак суд має відмовляти в прийнятті
відповідних заяв згідно з п. 1 ч. 1 ст. 62
ГПК України (п. 7.1.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 9
від 17.10.2012 р.).

Із врахуванням вищенаведеного, суд
прийшов до висновку, що у прийнятті до
розгляду заяви ПАТ «ПроКредит Банк» в
частині роз'яснення яким чином
виконувати рішення Господарського
суду Львівської області від 19.04.2011 р. у
справі № 5015/364/11 належить відмовити.

На підставі наведеного, керуючись п. 1 ч.
1 ст. 62, ст.ст. 86, 89 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. У прийнятті до розгляду заяви
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк"( м. Київ) б/н від 06.05.2014 р.
в частині вимоги про роз'яснення в
порядку, передбаченому ст. 89 ГПК
України яким чином виконувати рішення
Господарського суду Львівської
області від 19.04.2011 р. у справі № 5015/364/11 в
частині солідарного стянення з
Приватного підприємства "Політеп" та
Приватного підприємства "Фігурні
елементи мощення" на користь
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк" заборгованості за
кредитними договорами в загальній сумі
745 584,81 грн. відмовити.

2. В частині вимоги про видачу
других екземплярів наказів
Господарського суду Львівської
області у справі № 5015/364/11 про солідарне
стягнення з Приватного підприємства
"Політеп" та Приватного підприємства
"Фігурні елементи мощення" на користь
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк" заборгованості за
кредитним договором № 3.15006/0351 від 13.11.2006
р. в сумі 192 786,23 грн. та за кредитним
договором № 3.12830/0351 від 26.05.2006 р. в сумі
552 798,58 грн. заяву Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк" ( м. Київ) б/н від 06.05.2014 р.
відхилити.

Суддя
Ділай У.І.