ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2014 р.
Справа № 911/1287/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лутак Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кушнер»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 6 864, 00 грн.

за участю представників:

від позивача: Тараненко Я.Ю.

від відповідача: не з'явилися

суть спору:

Позивач звернувся до господарського
суду Київської області з позовом про
стягнення з відповідача 6 864, 00 грн.
вартості переданого в оренду майна за
договором суборенди майна № 20042-11700 від
30.07.2012 р.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на невиконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
повернення отриманого в оренду майна.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.04.2014 р. порушено
провадження у даній справі та
призначено її розгляд у судовому
засіданні на 19.05.2014 р.

До господарського суду Київської
області від позивача надійшла заява б/н
б/д (вх. № 7798/14 від 25.04.2014 р.) про
приєднання до матеріалів справи
витребуваних судом документів.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 19.05.2014 р. відкладено розгляд
справи на 05.06.2014 р. у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представника відповідача та
невиконанням ним вимог суду.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача повністю
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд їх задовольнити з підстав
викладених у позові.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи ухвалами суду від 14.04.2014 р. та від
19.05.2014 р. у судове засідання не з'явився,
відзив на позовну заяву не надіслав,
про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Судом було зроблено Спеціальний витяг
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, з
якого вбачається, що станом на 19.05.2014 р.
місцезнаходження відповідача: АДРЕСА_1,
що свідчить про те, що він був належним
чином повідомлений про час і місце
розгляду справи.

Відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи-підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (ст. 17 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Згідно з ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті та зважаючи на
обмежені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України строки
вирішення спору, суд вважає за можливе
здійснити розгляд справи відповідно до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України за відсутності
представника відповідача за наявними в
ній матеріалами.

У судовому засіданні 05.06.2014 р.,
відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, присутнього в судовому
засіданні, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

30.07.2012 р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір суборенди майна
№ 20042-11700, за погодженням з власником
майна (ПАТ «Оболонь»), за умовами якого
позивач зобов'язався передати
відповідачу у строкове платне
користування (оперативну оренду)
торгово-рекламне обладнання (далі -
майно), зокрема, 8 комплектів меблів (в
одному комплекті: 1 стіл + 4 стула)
інвентарні номера яких: 1023042, 1023060, 1023061,
1023062, 1023063, 1023064, 1023065 та 1023066 загальною
вартістю - 5 720, 00 грн. без ПДВ та 6 864, 00
грн. з ПДВ, а відповідач - прийняти
торгово-рекламне обладнання та
сплачувати позивачу орендну плату.

Згідно з п. 2.2 договору факт передачі
майна в суборенду підтверджується
актом прийому-передачі, який
підписується уповноваженими
представниками сторін, погоджується
уповноваженою особою власника та
скріплюється печатками сторін і
власника. Акт прийому-передачі майна в
суборенду є невід'ємною частиною
договору. Обов'язок підготовки акта
прийому-передачі майна в суборенду
лежить на позивачеві.

Відповідно до п. 2.3 договору майно
повинно бути повернуто відповідачем та
прийняте позивачем/власником протягом
10 (десяти) робочих днів з дати
закінчення дії договору (в тому числі
дострокового). Відповідач несе ризик
випадкової загибелі, пошкодження або
втрати майна до моменту його
фактичного повернення позивачу або
власнику.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що
факт повернення майна із суборенди
підтверджується актом
прийому-передачі, який підписується
уповноваженими представниками сторін,
погоджується уповноваженою особою
власника та скріплюється печатками
сторін і власника. Акт прийому-передачі
майна із суборенди є невід'ємною
частиною договору. Обов'язок
підготовки акта прийому-передачі майна
із суборенди лежить на відповідачеві.

У відповідності до п.п. 4.4, 4.4.1 договору
власник та позивач мають право
контролювати цільове використання
відповідачем майна у відповідності до
положень договору.

Згідно з п.п. 5.1, 5.1.18 договору відповідач
зобов'язується не змінювати
місцезнаходження майна, яке вказано в
п. 1.2 договору (або специфікації), без
письмового погодження такого
переміщення з позивачем та власником.

Відповідно до п. 6.2 договору у випадку
втрати (повного знищення) відповідачем
майна (окрім випадків, що мають
підтвердження актами відповідних
органів і які виникли внаслідок дії
обставин непереборної сили) або
неповерненні майна у відповідності з п.
2.3 договору, відповідач зобов'язаний
відшкодувати позивачу (або за
письмовою вимогою - безпосередньо
власнику) вартість майна, вказану в п. 1.2
договору (або специфікації), із
врахуванням ПДВ, якщо інша сума
відшкодування не буде додатково
узгоджена між сторонами і власником.

Пунктами 7.1 та 7.2 договору передбачено,
що договір вважається укладеним і
набирає чинності з дати його
підписання сторонами, погодження
власником. Договір укладається
терміном на 1 календарний рік, якщо інше
не випливатиме з тексту договору або
чинного законодавства України.

Згідно з п. 7.3 договору якщо відповідач
продовжує користуватися майном після
закінчення терміну дії договору, то за
відсутності письмових заперечень
сторін або власника, заявлених не
пізніше 10 (десяти) календарних днів до
закінчення терміну дії договору, то
строк дії даного договору
продовжується ще на один календарний
рік.

У відповідності до п.п. 7.5, 7.5.1, 7.5.3
договору позивач або власник мають
право достроково розірвати договір,
шляхом письмового повідомлення
відповідача за 10 календарних днів до
дати розірвання, в разі, якщо:
відповідач використовує майно в
порушення умов договору та/або
цільового призначення майна;
відповідач своєю недбалою поведінкою
або бездіяльністю створює загрозу
пошкодження, втрати або знищення майна.

На виконання умов договору суборенди
майна № 20042-11700 від 30.07.2012 р. позивач
передав у строкове платне користування
майно, зокрема, 8 комплектів меблів (в
одному комплекті: 1 стіл + 4 стула)
інвентарні номера яких: 1023042, 1023060, 1023061,
1023062, 1023063, 1023064, 1023065 та 1023066 загальною
вартістю - 5 720, 00 грн. без ПДВ та 6 864, 00
грн. з ПДВ, місцезнаходження майна:
місто Бориспіль, вулиця Незалежності,
12, а відповідач прийняв вказане майно,
про що сторони склали акт
прийому-передачі майна в суборенду від
30.07.2012 р., який підписаний
представниками сторін, власником майна
та скріплений їх печатками.

Позивач зазначає, що відповідач не
виконав свої договірні зобов'язання, а
саме щодо місця розташування майна, яке
визначено п.1.2 договору, у зв'язку з чим
в нього виникло зобов'язання щодо
повернення майна.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до відповідача з
листом - претензією № 0001114/13 від 01.11.2013 р.
з вимогою про дострокове розірвання
договору та повернення
торгово-рекламного обладнання. В
підтвердження направлення вказаного
листа - претензії до суду надано
фіскальний чек № 6350 від 05.11.2013 р. та опис
поштового вкладення від 05.11.2013 р.

Проте, відповідач не виконав свого
зобов'язання щодо повернення майна, на
претензію не відповів, що і стало
підставою для звернення позивача з
даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вказана вимога позивача підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Згідно з ст. 285 Господарського кодексу
України орендар може бути зобов'язаний
використовувати об'єкт оренди за
цільовим призначенням відповідно до
профілю виробничої діяльності
підприємства, майно якого передано в
оренду. Орендар зобов'язаний берегти
орендоване майно відповідно до умов
договору, запобігаючи його псуванню
або пошкодженню, та своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату. Орендар відшкодовує орендодавцю
вартість орендованого майна у разі
відчуження цього майна або його
знищення чи псування з вини орендаря.

Відповідно до ст. 772 Цивільного кодексу
України наймач, який затримав
повернення речі наймодавцеві, несе
ризик її випадкового знищення або
випадкового пошкодження.

Згідно з ст. 773 Цивільного кодексу
України наймач зобов'язаний
користуватися річчю відповідно до її
призначення та умов договору. Якщо
наймач користується річчю, переданою
йому у найм, не за її призначенням або з
порушенням умов договору найму,
наймодавець має право вимагати
розірвання договору та відшкодування
збитків. Наймач має право змінювати
стан речі, переданої йому у найм, лише
за згодою наймодавця.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

У відповідності до ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що
комісією із представників позивача
було проведено перевірку наявності та
цільового використання
торгово-рекламного обладнання та
товарно-матеріальних цінностей
відповідачем, який отримав майно
відповідно до договору суборенди №
20042-11700 від 30.07.2012 р.

За результатами вищезазначеної
перевірки складено акт контрольної
перевірки від 09.08.2013 р., яким
встановлено, що обладнання, отримане
відповідачем в суборенду, а саме: 8
комплектів меблів (в одному комплекті: 1
стіл + 4 стула) інвентарні номера яких:
1023042, 1023060, 1023061, 1023062, 1023063, 1023064, 1023065 та
1023066, відсутнє за адресою, яка зазначена
у договорі.

Зважаючи на встановлені актом
контрольної перевірки від 09.08.2013 р.
обставини, враховуючи умови п. 2.3, п. 6.2,
п. 7.5 договору та положення ст. 773
Цивільного кодексу України, беречи до
уваги направлення позивачем
відповідачу листа - претензії про
дострокове розірвання договору та
повернення майна, суд приходить до
висновку, що у відповідача виник
обов'язок щодо відшкодування вартості
переданого йому в суборенду майна у
розмірі 6 864, 00 грн.

Судом встановлено, що на момент
розгляду справи майно не повернуто, акт
приймання-передачі не складений та
даний факт не спростований
відповідачем.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи, що майно не повернуто та
кошти за його втрату на час прийняття
рішення не сплачені, вартість мана
підтверджується наявними матеріалами
справи, суд дійшов висновку, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача 6
864, 00 грн. вартості переданого в оренду
майна за договором суборенди майна №
20042-11700 від 30.07.2012 р. є доведеними,
обґрунтованими, підтверджені
належними доказами і підлягають
задоволенню.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається судом на
відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кушнер»
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кушнер»
(02192, місто Київ, Деснянський район,
вулиця Миропільська, будинок 4,
ідентифікаційний код - 32559075) 6 864 (шість
тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 00
коп. вартості переданого в оренду майна
та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржене в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Повне рішення складено: 10.06.2014 р.

Суддя
Т.В. Лутак