ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2014 р.
Справа № 914/1156/14

а позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІТС» (Spolka z ograniczona
odpowiedzialnoscia «ITS»), с. Ракшава,
Підкарпатське воєводство, Республіка
Польща

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІТС-Україна», м.
Львів

про стягнення заборгованості.

Суддя Кітаєва С. Б.

За участю представників:

від позивача: Чорненький В.І. -
представник (довіреність б/н від
10.03.2014р.);

від відповідача: не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст.20, 22 ГПК України представнику
позивача роз'яснено; заяв про відвід
судді, клопотань про проведення
технічної фіксації судового процесу не
поступало.

Суть спору: На розгляд господарського
суду Львівської області поступив позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІТС» (Spolka z ograniczona
odpowiedzialnoscia «ITS»), с. Ракшава,
Підкарпатське воєводство, Республіка
Польща до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІТС-Україна»,
м.Львів про стягнення заборгованості в
сумі 88323,39 Євро, що відповідно до
офіційного курсу НБУ станом на 14
березня 2014 року складає 1166866,80 гривень (
у тому числі: суму основного боргу у
розмірі 84152,76 Євро, що відповідно до
офіційного курсу НБУ станом на 14
березня 2014 року складає 1111767,36 грн.; 3 %
річних в розмірі 4170,63 Євро., що
відповідно до офіційного курсу НБУ
станом на 14 березня 2014 року складає
55099,44 грн. Позивач просить також
відшкодувати йому за рахунок
відповідача понесені судові витрати.

Рух справи висвітлено в ухвалах суду.
Так, ухвалою суду від 07.04.2014р. порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 14.05.2014р. Вимоги
до сторін по підготовці справи до
розгляду в судовому засіданні
висвітлені у зазначеній ухвалі. Ухвала
про порушення провадження у справі
отримана позивачем і відповідачем
10.04.2014 року, що підтверджують наявні у
справі повідомлення про вручення
рекомендованої поштової
кореспонденції, відповідно: № 79 8
(позивачем) та № 79 6
(відповідачем).

13.05.2014 р. за вх.№20491/14 в суді
зареєстровано клопотання представника
позивача про долучення до матеріалів
справи документів на виконання вимог
ухвали суду від 07.04.2014 року. Клопотання
та документи долучені до матеріалів
справи.

У зв'язку із неявкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням ним вимог ухвали суду від
07.04.2014 року , розгляд справи ухвалою від
14.05.2014 року було відкладено на 27.05.2014
року. Ухвала отримана відповідачем
21.05.2014 року , що підтверджується
повідомленням №78 9 про вручення
рекомендованої поштової
кореспонденції.

27.05.2014 року за вх.№2693/14 в суді
зарестровано подану позивачем Заяву
про збільшення розміру позовних вимог
з документами, переліченими у додатках
до неї а саме: квитанцією про
здійснення сплати судового збору;
квитанцією та описом в підтвердження
відіслання примірника заяви 26.05.2014 року
відповідачу). З підстав, наведених у
Заяві позивач просить стягнути на його
користь з відповідача 84152,76 Євро, що
відповідно до офіційного курсу НБУ
станом на 21 березня 2014 року складає
1170756,84 грн.; 3% річних у розмірі 594,83 Євро,
що відповідно до офіційного курсу НБУ
станом на 21 березня 2014 року складає 8275,45
грн. Просить також стягнути з
відповідача всі судові витрати.

27.05.2014 року за вх.№22881/14 в суді
зареєстровано лист позивача у якому
останній підтверджує суму
заборгованості по заявлених вимогах.

У листі від 27.05.2014 р. (вх.№22882/14) позивач
повідомляє, що при розрахунках у Заяві
про збільшення розміру позовних вимог
використовувався офіційний курс НБУ,
який станом на 14.03.2014 року становив
1321,1300 грн. за 100 Євро; 21.03.2014 р. становив
1391,2281 грн. за 100 Євро.

27.05.2014 року за вх.№2704/14 в суді
зареєстровано подану позивачем заяву
про продовження строку розгляду
справи.

В судовому засіданні 27.05.2014 року
представник позивача просить прийняти
Заяву про збільшення розміру позовних
вимог до розгляду та задоволити позов
із врахуванням Заяви про збільшення
розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції « ( в чинній редакції)
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК: права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено у позовній
заяві. Згідно з частиною третьою
статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни ( в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній , так і
в описовій частині рішення.

Якщо ж до заяви про збільшення розміру
позовних вимог не додано доказів
сплати суми судового збору у
встановленому порядку та розмірі (з
урахуванням такого збільшення), то
відповідна заява повертається
господарським судом на підставі пункту
4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі
якщо відповідні недоліки виявлено
після прийняття господарським судом
заяви про збільшення розміру позовних
вимог, суд стягує несплачені в
установленому порядку та розмірі суми
судового збору за результатами
розгляду справи на підставі статті 49
ГПК.

Судом з'ясовано, що позивач, збільшуючи
розмір позовних вимог, доплатив в доход
держбюджету України судовий збір у
встановленому розмірі та порядку,
скерував примірник заяви про
збільшення розміру позовних вимог
відповідачу. Відтак, заява про
збільшення розміру позовних вимог від
26.05.2014 року, яка поступила до суду 27.05.2014
року і зареєстрована за вх. №2693/14,
прийнята судом до розгляду, спір про
стягнення заборгованості вирішується
із врахуванням зазначеної Заяви.

В переліку документів, які подав
позивач до справи в додаток до
клопотання вх. №20491/14 від 13.05.2014 року,
подано і копію Витягу Серія АГ №909245 з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб -підприємців, яким підтверджено
включення відповідача, Товариства з
обмеженою відповідальністю «ІТС
-Україна» до ЄДР, ідентифікаційний код
юридичної особи - 32484309;
місцезнаходження юридичної особи за
адресою : 79068, Львівська область, місто
Львів, Шевченківський район, вулиця
Хвильового, будинок ,31, квартира 51, якій
відповідає адреса, вказана позивачем у
позовній заяві та на яку позивач
відіслав відповідачу копії позовної
заяви з документами та копію заяви від
26.05.2014 року про збільшення розміру
позовних вимог (вх.№2693/14 від 27.05.14р.) , а
суд - ухвали у даній справі.

В судове засідання 27.05.2014 року , як і у
попереднє, відповідач явку
повноважного представника не
забезпечив, відзиву на позовну заяву,
витребуваних документів, доказів
перерахування позивачу коштів за
отриманий товар не подав; із
клопотаннями, заявами до суду не
звертався.

Однак, зважаючи на те, що Заяву про
збільшення розміру позовних вимог
позивач відіслав позивачу 26.05.2014 року ,
засідання призначено на 27.05.2014 року, то
суд вбачав за доцільне задоволити
клопотання позивача про продовження
строків розгляду справи; розгляд
справи - відкласти на підставі пункту 1
частини першої статті 77 ГПК України,
оскільки інше означало б порушення
засад рівності всіх учасників процесу
перед законом і судом і змагальності в
судочинстві (статті 4-2 і 4-3 ГПК). Ухвалою
від 27.05.2014 року продовжено строк
розгляду справи на п'ятнадцять днів з
05.06.2014 року, розгляд справи відкладено
на 13.06.2014 року. Ухвала отримана
відповідачем 02.06.2014 року, що
підтверджується наявним у справі
повідомленням № 79 6 про вручення
рекомендованої поштової
кореспонденції.

У заяві, яка поступила до суду 10.06.2014
року (вх.№25023/14) позивач додатково
повідомив про те, що при розрахунку у
Заяві про збільшення розміру позовних
вимог використовувався курс НБУ, який
станом на 14.03.2014 р. становив 1321,1300 грн.
за 100 Євро; станом на 21.03.2014 р. - 1391,2281 грн.
за 100 Євро; до заяви додано документи в
підтвердження.

У листі, який поступив до суду 13.06.2014
року ( вх.№25749/14) позивач підтвердив
суму заборгованості по заявлених
вимогах.

В судове засідання 13.06.2014 року позивач
явку повноважного представника
забезпечив, який з підстав, наведених у
позовній заяві , наданих суду
поясненнях просить позов задоволити із
врахуванням Заяви про збільшення
розміру позовних вимог.

Відповідач у судове засідання 13.06.2014
року (як і у попередні) явку
повноважного представника не
забезпечив, відзиву на позовну заяву
(із врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог), будь-яких
пояснень на вимогу суду по суті
заявлених позовних вимог не надав,
позовні вимоги не оспорив, вимоги
попередніх ухвал суду не виконав.
Причини неявки суду не повідомив, хоча
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи, що
підтверджується наявним у справі
повідомленням №79 6 про вручення
рекомендованої поштової
кореспонденції.

Жодних заяв чи клопотань на адресу суду
від відповідача, станом на 13.06.2014р. не
поступало.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 (із
внесеними змінами і доповненнями) в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони
покладається обов'язок доводити їх
вимоги чи заперечення. Згідно вимог
ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають
рівні процесуальні можливості у
захисті їхніх процесуальних прав і
законних інтересів, у наданні доказів,
заявленні клопотань та здійсненні
інших процесуальних прав. Відповідно
до ст.75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами. З
врахуванням належного повідомлення
про час та місце проведення судового
розгляду усіх сторін, судом
забезпечено сторонам рівні
процесуальні можливості у захисті
їхніх процесуальних прав і законних
інтересів, у наданні доказів та
здійсненні інших процесуальних прав, з
врахуванням наведеного, суд вважає за
можливе розглянути справу (із
врахуванням збільшеного розміру
позовних вимог) за наявними у справі
матеріалами, яких достатньо для
встановлення обставин та вирішення
спору по суті, згідно ст.75 ГПК України.

Дослідивши подані суду документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, сукупно оцінивши докази, які
мають значення для справи,
господарський суд Львівської області,
встановив:

27.05.2004р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ІТС-Україна»
(Покупець) та «ІТS Spz.o.o.» (Продавець)
укладено Контракт №01/2004-05 (надалі -
Контракт).

За умовами контракту (п.1.1.) Сторони
домовились про те, що Продавець продає,
а Покупець купує і оплачує «Товар» в
кількості і по ціні вказаній на кожну
поставку окремо . Найменування товарів,
їх асортимент, кількість, вартість та
базис поставок визначаються у
Специфікаціях на кожну окрему партію
товару, що постачається, які є його
невід»ємною частиною і яким
присвоюються порядкові номера.
Специфікації повинні бути погоджені і
підписані обома Сторонами.

Ціна товару (п. 2.1 Контракту)
визначається в Євро , в яку входять
вартість тари, упаковки, маркування та
навантажувальних робіт. Відповідно до
п.2.2 Контракту загальна сума Контракту
складає 500000 (п'ятсот тисяч ) євро.
Відповідно до п.3.1 Контракту покупець
оплачує за кожну окрему партію Товару
згідно Специфікації на цю партію на
протязі 30 днів з моменту перетину
кордону. У п.3.3 Контракту вказано
відомості про розрахунковий рахунок
Продавця, на який має здійснюватись
оплата за товар.

Відповідно до п.4.1 Контракту, Продавець
продає товар на умовах EXW -Ракшава,
визначених згідно умов Incoterms в редакції
2000 р. і обумовлених в Специфікаціях на
кожну окрему партію товару, який
постачається. Поставка здійснюється на
протязі дії умов даного Контракту (
п.4.7).

Цей Контракт набуває чинності з
моменту його підписання і діє до
повного його погашення (п.10.1).
Відповідно до п.11.1 Сторони приймають
взаємні зобов'язання вирішувати спірні
питання шляхом переговорів. У випадку
недосягнення згоди у вирішенні спірних
питань по цьому Контракту шляхом
переговорів їх вирішення переноситься
у Міжнародний комерційний арбітражний
суд при Торгово-Промисловій Палаті
України, де застосовується матеріальне
та процесуальне право України. Сторони
встановили (п.13.1), що всі зміни та
доповнення до цього Контракту дійсні
лише у випадку, якщо вони виконані
письмово і підписані уповноваженими
особами Сторін. Сторони домовилися
визнати дійсними факсокопії цього
Контракту, а також додатків та
специфікацій до нього з наступним
обміном оригіналами документів (п.3.2
Контракту). Відповідно до п.3.3 сторони
зобов'язані вчасно повідомляти однин
одного про зміни адрес,
місцезнаходження, банківських
реквізитів, номерів телефонів,
керівників підприємств, установчих
документів, зміну форми власності та
про всі інші зміни, які можуть вплинути
на реалізацію Контракту.

На виконання умов Контракту Продавець
поставив Покупцю товар на загальну
суму 84 152,76 Євро (вісімдесят чотири
тисячі сто п'ятдесят два Євро, 76
євроцентів), що підтверджують
матеріали у справі, а саме :

- Фактура VAT (EXP): FA 000057R від 29.11.2011 р. на
суму 8 168,49 Євро з терміном сплати
29.11.2011р;

- Міжнародна товарно-транспортна
накладна CMR від 29.11.2011 р.;

- Фактура VAT (EXP): FA 000059R від 13.12.2011 р. на
суму 7 484,27 Євро з терміном сплати до
12.01.2012р.

- Міжнародна товарно-транспортна
накладна CMR від 13.12.2011 р.;

- Фактура VAT №18/KS/2012 від 02.08.2012р. на суму
68 500,00 Євро з терміном сплати до
21.08.2012р.;

- Міжнародна товарно-транспортна
накладна CMR від 03.08.2012 р.

У зв'язку з відсутністю оплати позивач
скеровував відповідачу 12.08.2013 року та
15.08.2013 року претензії з вимогами
погасити існуючу заборгованість.
Претензії відповідачем отримані 30.08.2013
р. та 17.08.2013 р.

28 листопада 2013 року між сторонами
укладено Додаткову угоду до Контракту
№01/2004-05 від 27 травня 2004 року. Відповідно
до п.1.1 Додаткової угоди , сторони
підтверджують , що відповідно до даних
бухгалтерського обліку Сторін у
Покупця наявна перед Продавцем
заборгованість за Товар, що був
отриманий від Продавця за Контрактом
№01/2004-05 від 27 травня 2004 року та є не
оплачений на день підписання Сторонами
Додаткової угоди. Сторони
підтверджують, що на день укладення
цієї Додаткової угоди загальна
заборгованість за товар отриманий та
не оплачений за Контрактом №01/2004-05 від
27 травня 2004 року становить 84 152,76
Євро ( вісімдесят чотири тисячі сто
п'ятдесят два Євро 76 центів). У пункті 2
Додаткової угоди вказано, що покупець
повністю визнає та підтверджує
заборгованість та буде вживати всіх
заходів щоб повністю погасити
існуючий борг до 01.03.2014 року.

Відповідно до п.3 Додаткової угоди, у
випадку, якщо Покупець не здійснює
повної оплати боргу до 01.03.2014 року,
Продавець має право звернутися до
господарського суду за місцем
знаходження покупця з метою захисту
своїх прав та інтересів за Контрактом
№01/2004-05 від 27 травня 2004 року, відповідно
до чинного законодавства України. У
відповідності до цього пункту, втрачає
чинність п.11.1 Контракту №01/2004-05 від 27
травня 2004 року.

Дана Додаткова угода є невід»ємною
частиною Контракту №01/2004-05 від 27 травня
2004 року ( п.4). Відповідно до п.5, дана
Додаткова угода набирає чинності з
моменту підписання.

Однак, в строк до 01.03.2014 року Покупець
(Відповідач у справі) борг перед
Позивачем в сумі 84 152,76 Євро не погасив.
Доказів зворотнього Відповідач суду не
надав.

Позивач звернувся з позовом до суду
21.03.2014р., про що свідчить відмітка на
конверті, у якому знаходилася позовна
заява. Станом на 21.03.2014р. згідно
офіційного курсу Національного банку
України 100 євро = 1391,2281 грн. З огляду на
те, що сума основного боргу відповідача
перед позивачем становить 84152,76 Євро, її
гривневий еквівалент станом на 21.03.2014р.
складає 1170756,84 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.55 ГПК України
ціна позову про стягнення іноземної
валюти визначається в іноземній валюті
та національній валюті України
відповідно до офіційного курсу,
встановленого Національним банком
України на день подання позову. При
визначенні ціни позову, поданого в
іноземній валюті, необхідно виходити з
тієї валюти, в якій провадились чи
повинні бути проведені розрахунки між
сторонами (п.3.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції"№18 від 26.12.2011р.).

Станом на день прийняття рішення суду,
доказів в спростування вищенаведених
обставин не поступало, доказів щодо
оплати суми основного боргу не
представлено, відтак заборгованість
Відповідача перед Позивачем становить
84152,76 Євро, що еквівалентно 1170756,84 грн.

Згідно ст. 38 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" спори,
що виникають між суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності,
іноземними суб'єктами господарської
діяльності у процесі такої діяльності
можуть розглядатися судами України, а
також за згодою сторін спору
Міжнародним комерційним арбітражним
судом та Морською арбітражною комісією
при Торгово-промисловій палаті України
та іншими органами вирішення спору,
якщо це не суперечить чинним законам
України або передбачено міжнародними
договорами України.

Відповідно до п.3 Додаткової угоди, у
випадку, якщо Покупець не здійснює
повної оплати боргу до 01.03.2014 року,
Продавець має право звернутися до
господарського суду за місцем
знаходження покупця з метою захисту
своїх прав та інтересів за Контрактом
№01/2004-05 від 27 травня 2004 року, відповідно
до чинного законодавства України. У
відповідності до цього пункту ,
втрачає чинність п.11.1 Контракту №01/2004-05
від 27 травня 2004 року.

Як вбачається із наявного у справі
Витягу з ЄДРПОУ, місцезнаходженням
Відповідача є адреса : 79068, Львівська
область, місто Львів, Шевченківський
район, вулиця Хвильового, будинок ,31,
квартира 51. Із врахуванням наведеного,
Позивач правомірно звернувся з позовом
до господарського суду Львівської
області.

Слід зазначити, що доказів визнання
недійсним Контракту №01/2004-05 від 27
травня 2004 року чи Додаткової угоди від
28 листопада 2013 року (повністю чи в
частині) суду не надано.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України,
ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, згідно ст. 691 ЦК
України.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України
покупець зобов»язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Наявність у Відповідача зобов'язання
щодо повної оплати у строк до 01.03.2014
року боргу за отриманий по Контракту
товар в сумі 84 152,76 Євро, випливає з умов
Додаткової угоди від 28.11.2013 року до
Контракту №01/2004-05 від 27.05.2004р. і не
ставиться в залежність від звернення
до Відповідача з окремою вимогою в
порядку ч.2 ст.530 ЦК України.

Матеріалами у справі підтверджено
правомірність вимоги позивача про
стягнення з відповідача основного
боргу за отриманий від позивача, однак
не оплачений товар, у розмірі 84152,76 Євро,
що відповідно до офіційного курсу НБУ
станом на 21 березня 2014 року складає
1170756,84 грн. В цій частині вимога
позивача за Заявою про збільшення
розміру позовних вимог підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вбачається із розрахунку 3% річних,
який наводить у Заяві про збільшення
розміру позовних вимог позивач,
нарахування проведено за період:
02.03.2014-26.05.2014, від вартості товару
поставленого (однак не оплаченого) по
кожній із вищеперелічених фактур ,
однак із використанням у розрахунках
офіційного курсу, встановленого НБУ
станом на 21.03.2014 року (на день подання
позову).

Однак, як вказано у п.3.10 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції « ( в
чинній редакції) , у разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір.

За змістом пункту 4 частини першої
статті 55 ГПК у позовах про стягнення
іноземної валюти ціна позову
визначається як в іноземній валюті, так
і в національній валюті України на день
подання позову .

Днем подання Заяви про збільшення
розміру позовних вимог, зміни за якою у
бік збільшення кількісних показників,
у яких виражається позовна вимога
прийняті судом, а відтак - має місце
нова ціна позову, поступила до
господарського суду 27.05.2014 року про що
свідчить відмітка ( штамп) працівників
суду на Заяві в день її поступлення.

Беручи до уваги проведений розрахунок
3% річних, суд вважає за необхідне
зазначити, що у п.8.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" роз'яснено, що
згідно з частиною другою статті 533 ЦК
України, якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом. Відтак
вимоги щодо застосування заходів
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань, визначених в
іноземній валюті, мають заявлятися в
національній валюті України (гривнях)
за офіційним курсом Національного
банку України на день заявлення
відповідної вимоги.

Із врахуванням вищенаведеного,
позивач, зокрема, у розрахунку 3 % річних
, мав право визначити нараховану суму
3% річних як в іноземній валюті так і в
національній валюті України
відповідно до офіційного курсу,
встановленого Національним банком
України на день подання Заяви про
збільшення розміру позовних вимог, що,
відповідно, перевищувало б в
сукупності нараховану позивачем і
заявлену до стягнення суму 3% річних,
оскільки офіційний курс НБУ,
встановлений за 100 Євро станом на 21.03.2014
року був змінений в бік збільшення.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції органи державної ( в тому
числі судової) влади, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Частина четверта статті 22 ГПК
визначає зміну підстави або предмету
позову , збільшення чи зменшення
розміру позовних вимог виключно як
право, а не обов'язок позивача. Пунктом 2
статті 83 ГПК передбачено право
господарського суду щодо виходу за
межі позовних вимог ( за наявності
передбачених цією нормою умов, і про
це є клопотання заінтересованої
сторони), але не зміни таких вимог на
власний розсуд чи спонукання до їх
уточнення.

Суд розглядає спір в межах заявлених
вимог.

За розрахунком позивача, загальна сума
3% річних, які підлягають стягненню з
відповідача складає 594,83 Євро, що
розраховано позивачем вірно. Проте, 594,83
Євро, при використанні офіційного
курсу НБУ станом на 21.03.2014 року (1391,2281 за
100 Євро) складатиме 8274,08 грн. ( проти 8275,45
грн. зазначених у розрахунку).

Відтак вимога позивача про стягнення 3 %
річних підлягає до задоволення у
розмірі 594,83 Євро, що відповідно до
офіційного курсу НБУ станом на 21.03.2014
року складає 8 274,08 грн.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34
ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судові витрати необхідно віднести на
відповідача пропорційно до
задоволених вимог, відповідно до ст.49
ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 4-3, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 55, 75, 82, 84, 85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги, розмір яких
збільшено у Заяві вх. №2693/14 від 27.05.2014
року задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ІТС-Україна» (79059, м. Львів, вул.
Хвильового, 31/51, ) на
користь Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia «ITS»
(Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІТС») (37-111,
Республіка Польща, Підкарпатське
воєводство, с. Ракшава, 116а, код NIP ,
код REGON ) 84152,76 Євро, що за офіційним
курсом Національного банку України
станом на 21.03.2014 року становить 1170756,84
грн. - основного боргу, 594,83 Євро, що
відповідно до офіційного курсу НБУ
станом на 21.03.2014 року становить 8274,08 грн.
- 3% річних та 23580,62 грн. - судового збору.

3. В решті - відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст.116
ГПК України.

Повний текст рішення складено 18 червня
2014 р.

Суддя
Кітаєва С.Б.