ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 р.
Справа № 923/586/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Ємленінової З.І. при
секретарі Бєловій О.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" м.
Білгород-Дністровський Одеської
області

до приватного підприємства
"Промислово-торгівельна фірма Георгій
Побєдоносець" м.Херсон

про стягнення 919грн. 39коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа
Кресюн А.В.

від відповідача - не прибув

Державне підприємство
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" (позивач по справі)
звернулося з позовом про стягнення з
приватного підприємства
"Промислово-торгівельна фірма Георгій
Побєдоносець" 919грн. 39 коп. пені,
посилаючись на невиконання обов'язків
по своєчасних розрахунках за
отриманий товар за договором
купівлі-продажу від 01.12.2010рокку № 510-ХД.

Відповідач своїм правом на судовий
захист не скористався, в засідання
суду вдруге не з'явився, відзив на
позов і витребувані судом документи не
надав, незважаючи на те, що був
повідомлений про час розгляду справи
за адресою яка відповідно до ст. 93 ЦК
Ураїни є його місцезнаходженням та
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 27.05.2014року.

Ухвала про відкладення розгляду справи
від 20.05.2014року направлена відповідачу
у встановленому порядку, що
підтверджується реєстром поштової
кореспонденції канцелярії суду та
списком згрупованих поштових
відправлень рекомендованих листів за
21.05.2014року. Доказів які б свідчили про
її неотримання до господарського
суду не надходило, отже відповідача
було належним чином повідомлено про
час і місце розгляду справи .

Будь-яких письмових заяв і клопотань
на день розгляду справи від
відповідача щодо відкладення
розгляду справи до суду не надійшло.
Подальше ж відкладення розгляду справи
призведе до затягування судового
процесу і є порушенням приписів
статті 22 ГПК України, зокрема, стосовно
обов'язку сторін добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони.

За таких підстав, відповідно до статті
75 ГПК України суд вважає можливим
розглянути справу без участі
представника відповідача, за наявними
в ній доказами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані до справи докази,
заслухавши представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

Між державним підприємством
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" (позивач) та
приватним підприємством
"Промислово-торгівельна фірма Георгій
Побєдоносець" (відповідач 01 грудня
2010року укладено договір
купівлі-продажу №510-ХД.

Згідно з зазначеним договором позивач
прийняв на себе обов'язки передати у
власність відповідача корпус судна
ШС-1 списаний на металобрухт, а
відповідач зобов'язався прийняти
товар та оплатити його вартість на
зазначених договором умовах.

Частиною 1 статті 193 ГК України
встановлено обов'язок суб'єктів
господарювання та інших учасників
господарських відносин виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання
зобов'язання закріплені і в статті 526 ЦК
України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України,
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). При цьому відповідно
до ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
лише належним чином.

Належним виконанням є виконання, що
відповідає умовам договору та вимогам
закону, тобто виконання його належними
суб'єктами, у належному місці, в
належний строк (термін), щодо належного
предмета і належним способом.

Відповідно до статті 629 ЦК України
укладений між сторонами договір
купівлі-продажу від 01.12.2010року з
моменту його укладення набирає силу
закону. Він є обов'язковим для
виконання обома сторонами і сторони
мають дотримуватися взятих на себе
зобов'язань за договором.

Відповідно до пункту 4.1 договору
вартість товару відображається в
специфікації до договору. Узгодженою
сторонами специфікацією встановлена
загальна вартість 75 тон металобрухту в
сумі 112500грн.00коп.

За умовами пунктів 3.5, 3.6 договору від
01.12.2010року передача товару продавцем
здійснюється за актом
приймання-передачі на підставі
накладних. Право власності на товар
переходить до відповідача з моменту
фактичної передачі товару. Датою
фактичної передачі товару є дата
підписання акту прийомки.

Позовні вимоги про стягнення пені
позивач обґрунтовує актом перевірки
господарсько-фінансової діяльності
здійсненої Білгород-Дністровською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією від 13.01.2014року проведеної за
період з 01.07.2010року по 01.11.2013року, яким
зазначено, що відповідач здійснив
розрахунки на 16 та 22 дні пізніше, ніж
передбачено умовами договору.

Однак зазначений акт не є доказом, який
відповідно до ст. 35 ГПК України не
потребує доведення зазначених в
позові фактів, а тому відповідач
повинен довести, що ним були виконані
обов'язки за договором, а відповідач
порушив строки розрахунків.

При зверненні з позовом позивачем не
надано до матеріалів справи
документального підтвердження
виконання своїх обов'язків за
договором та передачі передбаченого
договором товару у власність
відповідача в порядку передбаченому
пунктами 3.5, 3.6 договору з оформленням
накладних та актів приймання-передачі.
Не надано позивачем цих доказів і на
вимогу суду, незважаючи на те, що
ухвалою від 20.05.2014року суд зобов'язував
відповідача надати документальне
підтвердження передачі зазначеного в
позові товару відповідачу (накладні
акти приймання-передачі).

Розрахунки за металобрухт відповідно
до пункту 4.2 договору відповідач
зобов'язався здійснити наступним
чином: 20% вартості товару перерахувати
на протязі 5 банківських днів в якості
попередньої оплати, а 80 % його вартості -
на протязі 30 банківських днів з моменту
підписання договору на підставі
виставлених рахунків.

Таким чином, обов'язок відповідача
здійснити розрахунки пов'язується з
обов'язком позивача виставити рахунки
на оплату.

Однак документального підтвердження
виставлення відповідачу рахунків як
при зверненні з позовом, так і на
виконання ухвали суду від 20.05.2014року
позивач суду не надав.

Згідно з вимогами ст. 4-3, ст. 33 ГПК
України судочинство в господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони, які беруть
участь у справі, обгрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. При цьому, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Ці докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Крім того, відповідно до ст. 38 ГПК
України, забезпечення судового
процесу доказами покладено виключно
на сторони у справі.

Документального підтвердження
передачі відповідачу передбаченого
договором товару, а також надіслання
відповідачу рахунків на оплату
позивачем суду не надано, чим не
підтверджено виконання своїх
обов'язків за договором.

Розглядаючи позовні вимоги в частині
стягнення пені, суд також виходить із
наступного.

Пункт 6 ст.231 Господарського Кодексу
України визначає, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України за весь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

В той же час відповідно до ч.6 ст.232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлене
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Тобто, за нормами ГК України пеня не
має тривалого характеру та через
шість місяців після дня виникнення
прострочки слід припинити її
нарахування.

Сторони в договорі від 01.12.2010року не
визначили конкретного періоду
нарахування пені, а лише пунктом 6.2
обмежили її розмір подвійною
обліковою ставкою НБУ та порядок
нарахування (за кожен день
прострочки), не визначивши при цьому
кінцевий термін обчислення. Тому, суд
вважає необхідним застосувати норму
п.6 статті 232 ГК України, у зв'язку з чим
нарахування пені повинно бути
припинено через шість місяців від дня
коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд також зазначає, що в силу статті 232
Господарського Кодексу України, при
реалізації в судовому порядку
відповідальності за порушення в сфері
господарювання застосовуються
загальний та скорочені строки позовної
давності, передбачені Цивільним
Кодексом України, якщо інші строки не
встановлені Господарським Кодексом
України.

Статтею 258 ЦК України визначені
спеціальні строки позовної давності в
один рік в частині стягнення неустойки
(штрафу, пені). Таким чином статті 258 ЦК
України та 232 ГК України підлягають
застосуванню одночасно, оскільки вони
не суперечать, а доповнюють одна одну.

Позивач просить стягнути пеню за
прострочку здійснення розрахунків
нараховану на суму 22500грн.00коп. за
період з 06.12.2010року по 24.12.2010року та на
суму 80000грн.00коп. за період з 13.01.2011року
по 04.02.2011року.

Період нарахування пені в силу ч.6
статті 232 ГК України за розрахунком
позивача починається з 06.12.2010року та
закінчується 04.02.2011року. Строк позовної
давності щодо стягнення пені,
передбачений ст.258 ЦК України також
скінчився 04.02.2012року, а з позовом
позивач звернувся до суду 23.04.2014року.

З урахуванням вищезазначених
норм закону та договору, позовні вимоги
щодо стягнення пені задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

в и р і ш и в :

1. В задоволені позовних вимог про
стягнення 919грн.39коп. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 13 червня 2014р.

Суддя
З.І. Ємленінова