ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.06.14р. Справа № 904/1937/14

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Павлоград Дніпропетровської
області

до Приватного підприємства "АВТО-ФОРС",
м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 58 077,81 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, свідоцтво серія
НОМЕР_3; ОСОБА_2, договір № б/н від 21.03.2014
року, адвокат;

від відповідача: Фурса П.В., Витяг серії
АБ № 690629, директор.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Приватного підприємства "АВТО-ФОРС" про
стягнення заборгованості у сумі 58 077,81
грн., з яких: 57 901,73 грн. - основна сума
боргу, 176,08 грн. - штрафна санкція.
Судовий збір у сумі 1 827,00 грн. позивач
просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
відповідно до договору № 5 від 01.01.2013
року, укладеного між позивачем як
перевізником та відповідачем як
замовником, позивач протягом 2013 року
надавав відповідачу послуги з
перевезення своїми автобусами
працівників ПАТ "ДТЕК
Павлоградвугілля" з шахти
"Павлоградська" та з шахти ім. "Героїв
Космосу", а саме:

у вересні 2013 року автобусом Кароса
(державний номер НОМЕР_1) на суму 12439,02
грн., а також автобусом Ікарус
(державний номер НОМЕР_2) на суму 16 928,22
грн.;

у жовтні 2013 року автобусом Ікарус
(державний номер НОМЕР_2) на суму 17 495,39
грн.;

у листопаді 2013 року автобусом Ікарус
(державний номер НОМЕР_2) на суму 11039,10
грн.

Вартість послуг позивачем розрахована
на підставі наданих ним подорожніх
листів за вересень - жовтень 2013 року та
відображена у складених ним
відповідних довідках за вересень -
листопад 2013 року (а.с. 25 - 185 том 1).

Позивач стверджує, що ним були складені
акти про надання послуг на вказану суму
та разом із рахунком на оплату були
направлені відповідачу, але останнім
вони залишені без належного оформлення
та оплати. На заборгованість, що
виникла, позивач заявив до стягнення
штрафну санкцію у сумі 176,08 грн., яку
визначив шляхом застосування порядку,
встановленого для розрахунку 3% річних
(а.с. 10 том 1).

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позов з наведених у
ньому підстав і на додаткове
обгрунтування позовних вимог надав:

- талони до подорожніх листів за
листопад 2013 року (а.с. 84 - 94 том 2). - на
підтвердження заборгованості
відповідача за листопад 2013 року;

- графіки руху транспортних засобів
(а.с. 23 - 74 том 2) - на підтвердження
надання ним послуг з перевезення
працівників ДТЕК "Павлоградвугілля" за
договором між останнім та
відповідачем;

- довідки ФОП ОСОБА_4 № 45/14 від 16.05.2014
року та ПП "СК"ВЕРТА" від 19.05.2014 року (а.с.
11, 14 том 2 ) щодо вартості послуг з
перевезення працівників у 2013 році, у
тому числі у листопаді 2013 року - на
підтвердження обраного позивачем
розміру тарифу послуг при розрахунку
заборгованості відповідача.

За клопотанням позивача від ДТЕК
"Павлоградвугілля" судом були
витребувані копія договору № 12-14/3855П
від 28.12.2012 року про надання
транспортних послуг, укладеного між
відповідачем як перевізником та ДТЕК
"Павлоградвугілля" як замовником, а
також акти наданих послуг за вересень
2013 року у межах цього договору, якими
позивач обгрунтовує виконання ним
замовлень відповідача щодо
перевезення працівників ДТЕК
"Павлоградвугілля" (а.с. 193, 242 - 250 том 1).

У відзиві на позовну заяву відповідач
заперечує проти позову та посилається
на те, що у 2013 році між позивачем та
відповідачем не існувало договору на
здійснення послуг щодо перевезення.
Також відповідач вважає, що надані
позивачем розрахунки заборгованості
не відповідають дійсності та завищені.
Будь-який розмір тарифів на здійснення
послуг з перевезення сторонами не
узгоджувався.

22.04.2014 року відповідачем подане
письмове клопотання про допит у
судовому засіданні свідків (а.с. 223 том
1).

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав заперечення на
позов з підстав, викладених у відзиві
на позов.

Розгляд справи призначався на 22.04.2014
року, 13.05.2014 року, 22.05.2014 року, 28.05.2014 року.
У судовому засіданні 28.05.2014 року
оголошувалась перерва до 02.06.2014 року.

Ухвалою господарського суду від 22.05.2014
року за клопотанням представника
позивача строк розгляду справи
продовжувався на 15 днів до 10.06.2014 року.

У судовому засіданні 02.06.2014 року
проголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться у матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Заявлені позовні вимоги ґрунтуються на
укладеному між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позивач,
Перевізник) та Приватним підприємством
"АВТО-ФОРС" (далі - Відповідач, Замовник)
договорі № 5 про перевезення пасажирів
від 01.01.2012 року (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору в
порядку та на умовах договору
перевізник приймає на себе
зобов'язання надати транспортні
послуги з перевезення пасажирів за
маршрутом, визначеним замовником, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити надані послуги.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що
замовник сплачує перевізнику вартість
вказаних послуг, визначену у
підписаному сторонами акті
прийому-передачі вказаних послуг,
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок перевізника у
наступному порядку: 100% від вартості
виконаних робіт - через 50 днів за
звітним місяцем.

За змістом пункту 6.1. договору договір
набуває чинності з моменту підписання
та діє до 31.12.2011 року.

З огляду на умови пункту 6.1. договору
строк дії договору закінчився 31.12.2011
року.

Доказів щодо його продовження на
наступний період, у тому числі на 2013
рік, позивач не надав.

Вважаючи вказаний договір чинним,
позивач розрахував вартість наданих
ним послуг з перевезення пасажирів за
вересень - листопад 2013 року у загальній
сумі 56484,35 грн., з яких: 27933,86 грн. - за
вересень 2013 року згідно акту від 30.09.2013
року; 17495,39 грн. - за жовтень 2013 року
згідно акту від 31.10.2013 року; 11039,10 грн. -
за листопад 2013 року згідно акту від
30.11.2013 року (а.с. 19 - 21 том 1).

Відповідно до претензії № 1 від 31.01.2014
року, надісланою того ж числа на адресу
відповідача разом із вказаними актами
та рахунком № 1 від 31.01.2014 року, позивач
вимагав сплатити зазначену
заборгованість (а.с. 16 - 23 том 1).

Претензія з додатками була отримана
відповідачем 13.02.2014 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення. Факт її отримання не
заперечується відповідачем, про що
було зазначено його представником у
судовому засіданні 13.05.2014 року (а.с. 23, 233
том 1). Однак, відповідач не вважає себе
зобов'язаним сплачувати нараховану
йому до сплати суму послуг за жовтень -
листопад 2013 року, яка за позовом у
порівнянні з претензією збільшена
позивачем із 56484,35 грн. до 57901,73 грн. за
рахунок збільшення суми послуг за
вересень 2013 року з 27933,86 грн. до 29367,24 грн.
внаслідок уточненого розрахунку (а.с.
24-24 том 1), що і є причиною виникнення
спору.

Згідно з частиною другою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
серед яких (окрім іншого) - договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Статтею 902 Цивільного кодексу України
передбачено, що виконавець повинен
надати послугу особисто. У випадках,
встановлених договором, виконавець має
право покласти виконання договору про
надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальним в повному
обсязі перед замовником за порушення
договору.

Статтею 205 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 208 Цивільного кодексу України
правочини між фізичною та юридичною
особою, крім правочинів, передбачених
частиною першою статтею 206 цього
Кодексу, укладаються у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмові формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони (частина перша
статті 207 Цивільного кодексу України).

За частинами другою, третьою статті 180
Господарського кодексу України, яка
кореспондується з частиною першою
статті 638 Цивільного кодексу України,
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Згідно з частиною першою статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
укладення між сторонами договору про
надання послуг з перевезення у період
жовтень - листопад 2013 року.

Посилання позивача на укладений між
відповідачем та ПАТ "ДТЕК
Павлоградвугілля" договір № 12-14/3895-П
від 28.12.2012 року (а.с. 242-249 том 1) як на
доказ того, що позивачем надавались
своїм транспортом послуги з
перевезення працівників ПАТ "ДТЕК
Павлоградвугілля" за замовленням
відповідача, не випливає із змісту
цього договору та не доводиться іншими
наданими ним доказами.

Так, за пунктом 1.1. договору № 12-14/3895-П
від 28.12.2012 року Приватне підприємство
"Авто-Форс" як перевізник прийняв на
себе зобов'язання надавати транспортні
послуги з перевезення працівників ДТЕК
"Павлоградвугілля" як замовника цих
послуг, а також надавати нерегулярні
пасажирські перевезення.

Кількість та типи транспортних
засобів, призначених для надання
транспортних послуг з перевезення
працівників замовника, зазначаються у
Додатку № 1, що є невід'ємною частиною
цього договору (п. 1.2. договору).

За змістом пункту 2.1. договору
первізник надає транспортні послуги з
перевезення працівників замовника за
маршрутами, визначеними у графіках
руху транспортних засобів, зокрема по
ПСП "ШАХТА "ПАВЛОГРАДСЬКА" та ПСП "ШАХТА
ІМ. ГЕРОЇВ КОСМОСУ".

Пунктом 2.2. цього договору передбачено
право перевізника залучати інших
перевізників, що перебувають у
договірних відносинах із замовником.
При цьому оплату за надані послуги
замовник здійснює безпосередньо тому
перевізнику, який надав послугу.

Строк дії цього договору з 01.01.2013 року
по 31.12.2013 року (п. 8.1. договору).

У вказаному договорі відсутні будь-які
положення щодо участі ФОП ОСОБА_1 у
виконанні зобов'язань за цим договором.
Додаток № 1 до договору (а.с. 250 том 1) не
містить посилань на можливе здійснення
перевезень транспортними засобами
позивача у справі. Надані позивачем
графіки руху транспортних засобів по
ПСП "ШАХТА "ПАВЛОГРАДСЬКА" та ПСП "ШАХТА
ІМ. ГЕРОЇВ КОСМОСУ" не свідчать про
залучення у якості перевізника
позивача з використанням належних йому
транспортних засобів (а.с. 23 - 74 том 2).
Акти №№ 43-13, 40-13, 38-13 44-13 від 30.09.2013 року
про надання послуг у вересні 2013 року,
складені між ПП "Авто-Форс" та ПСП
"ШАХТОУПРАВЛІННЯ ІМ. ГЕРОЇВ КОСМОСУ" та
ПСП "ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПАВЛОГРАДСЬКЕ", не
дозволяють дійти висновку про надання
транспортних послуг за рахунок
позивача у справі, з використанням
належних йому транспортних засобів та
виокремити із загальної суми послуг
спірну суму за позовом (а.с. 1 - 4 том 2).

Зазначені докази у сукупності
підтверджують наявність договірних
відносин безпосередньо відповідача з
ДТЕК "Павлоградвугілля". Жодних доказів
щодо заявок з боку ПП "Авто-Форс" щодо
виконання транспортних послуг у межах
вказаного договору на користь ДТЕК
"Павлоградвугілля" за рахунок ФОП
ОСОБА_1 останній суду не надав.

Надані позивачем подорожні листи за
вересень - жовтень 2013 року ( а.с. 28 - 185 том
1) та талони до подорожніх листів за
листопад 2013 року (а.с. 84 - 94 том 2)
свідчать про надання транспортних
послуг за заявками не ПП "Авто-Форс", а
безпосередньо ПСП "ШАХТОУПРАВЛІННЯ ІМ.
ГЕРОЇВ КОСМОСУ" та ПСП "ШАХТОУПРАВЛІННЯ
ПАВЛОГРАДСЬКЕ" ДТЕК "Павлоградвугілля".

За пунктом 2.2. договору № 12-14/3895-П від
28.12.2012 року оплата за надані послуги
здійснюється замовником безпосередньо
тому перевізнику, який надав послугу.

За вказаних обставин позивач не
позбавлений можливості звернутися з
вимогами про оплату послуг
безпосередньо до замовника послуг -
ДТЕК "Павлоградвугілля".

Щодо оплати транспортних послуг слід
зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 903
Цивільного кодексу України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Частинами першою та четвертою статті 632
Цивільного кодексу України
передбачено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
Якщо ціна у договорі не встановлена і
не може бути визначена виходячи з його
умов, вона визначається виходячи із
звичайних цін, що склалися на
аналогічні товари, роботи або послуги
на момент укладення договору.

Здійснений позивачем розрахунок
заявлених ним до стягнення
транспортних послуг, зазначений у
відповідних довідках за вересень -
листопад 2013 року (а.с. 24 - 27 том 1), не
обгрунтований будь-якими
двосторонніми угодами чи законодавчо
визначеними тарифами. Неможливість її
визначення відповідно до обставин
справи позивачем не доведена.

За таких обставин надані позивачем
довідки ФОП ОСОБА_4 № 45/14 від 16.05.2014 року
та ПП "СК"ВЕРТА" від 19.05.2014 року (а.с. 11, 14
том 2 ) щодо вартості послуг з
перевезення працівників у 2013 році, у
тому числі у листопаді 2013 року, не
можуть бути допустимим доказом на
підтвердження звичайної ціни стосовно
транспортних послуг при розрахунку
заборгованості відповідача тим більше,
що зазначені довідки не підтверджені
первинними документами стосовно
дійсності цих послуг та фактичної їх
оплати.

Як вбачається із довідок Управління
статистики у Павлоградському районі
Головного управління статистики у
Дніпропетровській області від 14.05.2014
року № 26-19/637 та від 15.05.2014 року № 12-18/259
статистичні спостереження за
динамікою вартості транспортних
послуг з перевезення працівників
підприємств статистичною методологією
не передбачено (а.с. 239-240 том 1).

Таким чином, позивачем не доведено
надання відповідачу послуг з
перевезення працівників ПАТ "ДТЕК
Павлоградвугілля" у вересні - листопаді
2013 року та у сумі, заявленій до
стягнення.

Заявлена позивачем до стягнення
штрафна санкція у сумі 176,08 грн.
задовленню не підлягає, оскільки не
доведена основна сума боргу, а також з
огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 199
Господарського кодексу України
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

За статтею 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Відсутність договору між сторонами чи
законодавчих приписів щодо
відповідальності у формі штрафних
санкцій за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань, унеможливлює
застосування такої відповідальності.

Крім того, заявлена до стягнення
штрафна санкція визначена за правилами
розрахунку 3% річних, яка до стягнення
не заявляється.

Клопотання відповідача про допит у
якості свідків фізичних осіб
задоволенню не підлягає з підстав його
необгрунтованості. Відповідно до
частини першої статті 30 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має право вирішувати
питання лише про участь у процесі
посадових осіб та інших працівників
підприємств, установ, організацій,
державних та інших органів для дачі
пояснень з питань, що виникають під час
розгляду справи.

З огляду на викладене правові підстави
для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу судовий збір у
сумі 1827,00 грн. покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 06.06.2014 року.

Суддя І.І. Колісник