ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

16 червня 2014 р. Справа №
902/635/14

Господарський суд Вінницької області в
складі

головуючого судді Тісецького С.С.,

при секретарі судового засідання Кучер
Р.П.,

розглянувши в приміщенні суду справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "СХК "Вінницька
промислова група" (, 22800,
м. Немирів, вул. Леніна, буд. 226-А,
Немирівський район, Вінницька область)

до: сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "Довіра"
(, 22865, смт. Ситківці, вул.
Мандролька, буд. 19, Немирівський район,
Вінницька область)

про стягнення 523 151,19 грн.
заборгованості

представники сторін:

від позивача : Присяжнюк О.В. - за
довіреністю

від відповідача : Тарасова Г.М. - за
довіреністю

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СХК "Вінницька
промислова група" 14.05.2014 року
звернулося в господарський суд
Вінницької області з позовом до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Довіра"
про стягнення 523 151,19 грн.
заборгованості.

Ухвалою суду від 15.05.2014 року порушено
провадження за вказаним позовом у
справі № 902/635/14 з призначенням до
розгляду в судовому засіданні на 27.05.2014
року.

В зв'язку з неявкою представника
відповідача та неподанням
витребуваних доказів, ухвалою суду від
27.05.2014 року відкладено розгляд справи
на 16.06.2014 року

26.05.2014 року від позивача до суду
надійшла заява про збільшення позовних
вимог № 365/1 від 26.05.2014 року, згідно якої
позивач просить стягнути з відповідача
457 563,00 грн. - боргу, 30 525,08 грн. - пені, 12
410,61 грн. - 3% річних, 30 656,72 грн. - збитків
від інфляції.

Дана заява прийнята судом до розгляду
та долучена до матеріалів справи,
оскільки не суперечить ст. 22 ГПК
України.

На визначену дату в судове засідання
з'явилися представники позивача та
відповідача.

В судовому засіданні представником
відповідача надано заяву про
відкладення розгляду справи для
надання можливості ознайомитися із
справою та необхідністю збирання і
витребування додаткових доказів.

Представник позивача щодо даної заяви
заперечив.

На запитання суду щодо конкретизації
витребування додаткових доказів,
представник відповідача вказала про
витребування оригіналів документів
доданих до позову.

Судом надано представнику відповідача
для ознайомлення оригінали документів,
які надані представником позивача.

Представник відповідача зазначила, що
підписи представника за довіреністю №
11 від 02.05.2013 року візуально
відрізняються на видатковій накладній
та товарно-транспортній накладній.
Також представник відповідача
пояснила, що дана довіреність на час
поставки товару втратила чинність.

Суд заслухавши представників сторін
вирішив відмовити у задоволенні заяви
про відкладення розгляду справи,
оскільки представник відповідача
ознайомився із оригіналами документів
долучених до позовної заяви.

Враховуючи викладене, підстави для
відкладення розгляду справи наведенні
відповідачем у даній заяві відсутні.

Також представником відповідача
подано заяву про відкладення розгляду
справи для витребування оригіналів
документів, ознайомлення з ними та
подання додаткових доказів та заявлено
клопотання щодо виклику директора
відповідача і особи, яка приймала
товар.

Представник позивача щодо даної заяви
та клопотання заперечив.

Суд заслухавши представників сторін
вирішив відмовити у задоволенні
вказаної заяви та клопотання за
наведених вище обставин.

При цьому, суд зауважує, що відповідач
був повідомлений про порушення
провадження у справі № 902/635/14, яка була
вручена 20.05.2014 року, що підтверджується
поштовим повідомленням вх. № 08-65/3401/2014
від 22.05.2014 року. Також ухвала про
відкладення розгляду справи від 27.05.2014
року, вручена відповідачу 04.06.2014 року,
що вбачається із поштового
повідомлення вх. № 08-65/4248/2014 від 13.06.2014
року.

З огляду на викладене, представник
відповідача мав можливість
ознайомитися з матеріалами справи та
надати докази в обґрунтування
заперечень щодо позову.

В ході розгляду справи по суті,
представник позивача, підтримав
позовні вимоги в повному обсязі з
підстав та за обставин, вказаних в
позові з врахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог.
Представник відповідача, позов не
визнала.

Також судом оглянуто оригінали
документів подані представником
позивача, а саме : договір № 19/04-13/2 від
19.04.2013 року, видаткову накладну №
РН-0000136 від 23.05.2013 року,
товарно-транспортну накладну від 23.05.2013
року, довіреність № 11 від 02.05.2013 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
надавши юридичну оцінку поданих до
справи доказів, суд з'ясував наступне.

19.04.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "СХК "Вінницька
промислова група" (продавець) та
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю "Довіра"
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу № 19/04-13/2 на таких
умовах.

Продавець продає, а покупець купує:

- насіння соняшника Раraiso (далі - товар)
(п.п. 1.1, 1.1.1). Одиниця виміру товару -
посадкові одиниці (п. 1.1.2). Загальна
кількість товару дорівнює 255
посадкових одиниць (п.1.1.3). Ціна
розрахунку за товар складає 1 550.00 грн.
без ПДВ, за одну посадкову одиницю (п.
1.1.4);

- насіння кукурудзи гібрид ЗУМ 0243 (далі -
товар) (п.п. 1.2.1). Одиниця виміру товару -
посадкова одиниця (п. 1.2.2). Загальна
кількість товару дорівнює 59 посадкових
одиниць (п. 1.2.3). Ціна розрахунку за
товар складає 907.00 грн. без ПДВ, за одну
посадкову одиницю (п. 1.2.4).

- насіння сорго "Прайм" 101552 (далі - товар)
(п.п. 1.3.1). Одиниця виміру - кілограм (п.
1.3.2). Загальна кількість товару - 110 кг (п.
1.3.3). Ціна розрахунку за товар складає
80.00 грн. без ПДВ, за кг (п. 1.3.4).

На кожну партію товару оформляються
наступні документи: видаткова
накладна; податкова накладна (п.2.1);

Оплата за товар здійснюється по
заліковій вазі безготівково, шляхом
внесення коштів на банківський рахунок
продавця (п. 2.2).

Ціна, товару, що поставляється по
даному договору, становить:

- насіння соняшника Раraiso - 395 250,00 грн.
без ПДВ;

- насіння кукурудзи гібрид ЗУМ 0243 - 53 513,00
грн. без ПДВ;

- насіння сорго "Прайм" 101552 - 8800,00 грн. без
ПДВ (п. 3.1).

Розрахунки по даному договору
здійснюються до 01 липня 2013 року (п. 3.2).

Покупець зобов'язується: здійснити
оплату товару в терміни та на умовах,
визначених договором (п. 4.1).

Продавець зобов'язується: передати
товар покупцеві згідно термінів та
умов, передбачених договором (п. 4.2).

Приймання товару по кількості і якості
проводиться покупцем згідно до вимог
Інструкції № П-6 від 15.06.1966 р. та № П-7 від
23.04.1966 р.. В разі сумніву покупець може
провести перевірку якості за свій
рахунок у лабораторії, акредитованої
УкрЦСМ на проведення таких досліджень,
за умови наявності лабораторії
відповідного аналітичного стандарту
діючої речовини, обладнання та
хімічних реактивів. Не вважаються
належною перевіркою якості товару і не
приймаються до уваги продавцем
висновки установ, що не відповідають
зазначеним умовам. Претензії повинні
бути оформлені у письмовій формі, із
зазначенням партії і кількості товару,
у відношенні якого вони виставлені. В
претензіях повинні відображатися всі
подробиці з доданням письмових
доказів, включаючи акт обстеження,
складений незалежними інспекторами
(експертами), визнаними чинним
законодавством України (п. 5.1).

Цей договір набуває чинності з дати
його підписання обома сторонами і діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань по договору (п. 6.1).

02.05.2013 року сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю "Довіра" видано
довіреність № 11 на отримання від ТОВ
"СХК "Вінницька промислова група"
товару а саме : насіння соняшнику
кількістю 255 п.о.; насіння сорго
кількістю 110 кг; насіння кукурудзи
кількістю 59 п.о..

Дана довіреність дійсна до 12.05.2013 року
та скріплена підписами та печаткою
відповідача.

На виконання умов вказаного договору
позивачем передано відповідачу товар,
а саме : насіння соняшника Раraiso 102 CL
кількістю 255 посадкових одиниць на суму
395 250,00 грн. без ПДВ; насіння кукурудзи
гібрид ЗУМ 0243 кількістю 59 посадкових
одиниць на суму 53 513,00 грн. без ПДВ;
насіння сорго "Прайм" 101552 кількістю 110
кг на суму 8800,00 грн. без ПДВ, загальною
вартістю 457 563,00 грн. з ПДВ, що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0000136 від 23.05.2013 року.

Вказана накладна підписана сторонами
та скріплена печатками позивача і
відповідача, а також містить такі
відомості : постачальник - ТОВ "СХК
"Вінницька промислова група"; одержувач
- сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Довіра";
замовлення - договір № 19/04-13/2 від 19.04.2013
року; умова продажу - безготівковий
розрахунок.

Крім того, поставка вказаного вище
товару на суму 457 563,00 грн.
підтверджується підписаною та
скріпленою печатками сторін
товарно-транспортною накладною № 97 від
23.05.2013 року.

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов таких висновків.

В силу п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та відповідачем виникли
правовідносини щодо купівлі-продажу
товару.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу
України, обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент: 1) вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; 2) надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути
встановлений інший момент виконання
продавцем обов'язку передати товар.
Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець поінформований про це.
Готовий до передання товар повинен
бути відповідним чином
ідентифікований для цілей цього
договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або, якщо
вона не встановлена у договорі і не
може бути визначена виходячи з його
умов, - за ціною, що визначається
відповідно до статті 632 цього Кодексу, а
також вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Приписами ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ч. 1 ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння заміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
вказує, що договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

В силу ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

В силу п. 2.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26 грудня 2011 року, будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 1.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14
від 17 грудня 2013 року, грошовим, за
змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України), є
виражене в грошових одиницях
(національній валюті України чи в
грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається в тому
числі з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Як встановлено судом, 19.04.2013 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю "СХК "Вінницька
промислова група" та
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю "Довіра"
укладено договір купівлі-продажу №
19/04-13/2, згідно якого позивачем передано
відповідачу товар загальною вартістю
457563,00 грн., що підтверджується
видатковою накладною № РН-0000136 від
23.05.2013 року та товарно-транспортною
накладною № 97 від 23.05.2013 року.

Найменування, кількість та вартість
товару вказаного в даних накладних
узгоджується із умовами визначеними
договором № 19/04-13/2 від 19.04.2013 року.

Слід зазначити, що вказана видаткова
накладна, є також самостійною
підставою для виникнення обов'язку у
відповідача здійснити розрахунки за
отриманий товар.

Станом на 14.05.2014 року (день звернення з
позовом до суду) сума основного боргу
склала 457 563,00 грн., яку просить стягнути
позивач з відповідача згідно заяви про
збільшення позовних вимог № 365/1 від
26.05.2014 року.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Пунктом 3.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26 грудня 2011 року, визначено, що
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. При цьому
питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у зв'язку
із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Відповідачем доказів щодо повного
проведення розрахунків з позивачем
суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги
позивача про стягнення основного боргу
з відповідача в розмірі 457 563,00 грн.
підлягає задоволенню в повному обсязі.
Обґрунтованість та правомірність
заявлених позивачем вимог
підтверджуються наданими та
дослідженими судом письмовими
доказами наявними у матеріалах справи.

Крім того, як вбачається із розрахунку
наведеного в заяві про збільшення
позовних вимог (а.с. 25-27), позивачем
нараховано до стягнення з відповідача
за прострочення сплати боргу 30 525,08 грн.
- пені за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013
року, 12 410,61 грн. - 3% річних за період з
01.07.2013 року по 26.05.2014 року, 30 656,72 грн. -
збитки від інфляції за період з липня
2013 року по квітень 2014 року.

Пунктом 5.3 договору № 19/04-13/2 від 19.04.2013
року, позивач та відповідач узгодили,
що покупець за несвоєчасний або
неповний розрахунок за придбаний товар
(у тому числі у випадку неоплати або
несвоєчасної оплати грошових коштів, а
також у випадку прострочення передачі
векселя (майна, товарів, послуг, робіт)
сплачує пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на
момент сплати пені, від неоплаченої
суми за кожний день прострочення до
моменту повної оплати.

За змістом ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу
України, строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу
України, перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

В силу п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 230 Господарського кодексу
України визначає, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, пеня нараховується
протягом шести місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконане.

Згідно ч.1, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Обмеження максимального розміру пені
за порушення грошових зобов'язань
встановлено Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
відповідно до якого: платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін (ст. 1);
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст.3).

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 3.1, абз. 3, 4 п. 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14
від 17 грудня 2013 року, інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Згідно п. п. 4.1, 4.2 вказаної вище
постанови, сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. Сторони договору
можуть зменшити або збільшити
передбачений законом розмір процентів
річних.

Суд, перевіривши наведений вище
розрахунок за допомогою
інформаційно-пошукової системи "Ліга :
Закон", дійшов висновку, що нараховані
суми коштів відповідають встановленим
обставинам справи та умовам договору.

З огляду на викладене, оскільки
відповідач не здійснив оплату товару у
повному обсязі у встановлений термін
згідно п. 3.2 договору № 19/04-13/2 від 19.04.2013
року (до 01 липня 2013 року), то він
відповідно з вимогами цивільного та
господарського кодексів є боржником,
що прострочив, а тому наявні підстави
для задоволення вимог про стягнення з
нього на користь позивача 30 525,08 грн. -
пені, 12 410,61 грн. - 3 % річних, 30 656,72 грн. -
інфляційних втрат.

Судові витрати зі сплати судового
збору підлягають покладенню на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 4-2 - 4-4, 32 - 34, 43, 49, 82, 84, 85,
115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Довіра" (, 22865, смт. Ситківці, вул. Мандролька,
буд. 19, Немирівський район, Вінницька
область, р/р 3359 в ПАТ "ВТБ Банк", м.
Київ, МФО 321767) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "СХК
"Вінницька промислова група" (, 22800, м. Немирів, вул. Леніна,
буд. 226-А, Немирівський район, Вінницька
область, р/р 6386 в ПАТ "ВТБ Банк", м.
Вінниця, МФО 302559) 457 563,00 грн. - боргу, 30
525,08 грн. - пені, 12 410,61 грн. - 3 % річних, 30
656,72 грн. - інфляційних втрат та 10 623,10
грн. - відшкодування витрат пов'язаних
зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 17 червня 2014 р.

Суддя
Тісецький С.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи