ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.
Справа № 911/1467/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства
«Управління житлово-комунального
господарства», Київська область, м.
Славутич

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
Київська область, м. Славутич

про стягнення 3550,00 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність
№977 від 19 червня 2013 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство
Білоцерківської міської ради
«Управління житлово-комунального
господарства» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(далі - відповідач) про стягнення 3550,00
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач не
оплатив надані позивачем послуги з
постачання теплової енергії в гарячій
воді, в результаті чого за ним
утворилась заборгованість в розмірі
3550,00 грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 24 квітня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 20 травня 2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 20 травня
2014 року розгляд справи на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладено на 10 червня 2014 року.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, проти позову
заперечував.

10 червня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, Комунальне
підприємство «Управління
житлово-комунального господарства» в
період жовтень-грудень 2013 року надало,
а відповідач - Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 отримала послуги з
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води (до приміщення кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташоване за
адресою: м. Славутич, Тбіліський кв-л, 1),
на загальну суму 3550,00 грн.

Враховуючи, що між позивачем та
відповідачем не було укладено
відповідного договору на постачання
теплової енергії, позивачем в
односторонньому порядку було складено
акти про використання теплової енергії
за жовтень 2013 року, листопад 2013 року та
грудень 2013 року.

18 лютого 2014 року позивач виставив
відповідачу на оплату рахунок-фактуру
№тп-000000201 від 18 лютого 2014 року на
загальну суму 3550,00 грн.

18 березня 2014 року позивачем на адресу
відповідача було надіслано претензію
за №01.07-13/499 від 14 березня 2014 року з
вимогою сплатити 3550,00 грн. за отриману
теплову енергію, спожиту відповідачем
в період жовтень-грудень 2013 року. Разом
з претензією позивач надіслав
відповідачу рахунок-фактуру №тп-000000201
від 18 лютого 2014 року та акти про
використання теплової енергії за
жовтень 2013 року, листопад 2013 року та
грудень 2013 року.

Судом встановлено, що договір про
постачання теплової енергії в гарячій
воді між позивачем та відповідачем
було укладено лише 1 січня 2014 року (том 1,
а.с. 36-381).

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з рішення Славутицького
міського суду Київської області від 22
квітня 2013 року у справі №1023/2008/12 за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6 про визнання договору оренди
недійсним, витребування майна із
чужого незаконного володіння, усунення
перешкод у здійсненні права власності
та встановлення порядку користування
майном, що є об'єктом права спільної
часткової власності, ОСОБА_1 є
співвласником нежитлового приміщення
кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Зазначеним рішенням встановлено
порядок володіння та користування
спільним майном, приміщенням кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
215,8 м2, що є об'єктом права спільної
часткової власності, наступним чином: 1.
Виділено у спільне володіння та
користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3:
приміщення площею 14,5 м2 (позначене в
плані приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»
під номером 1); приміщення площею 1,8
м2 (позначене в плані приміщення кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» під номером 2);
приміщення площею 62,1 м2 (позначене в
плані приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»
під номером 3); приміщення площею 7,9 м2
(позначене в плані приміщення кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» під номером 4);
приміщення площею 2,1 м2 (позначене в
плані приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»
під номером 5); приміщення площею 1,7 м2
(позначене в плані приміщення кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» під номером 6);
приміщення площею 6,6 м2 (позначене в
плані приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»
під номером 7); приміщення площею 4,5 м2
(позначене в плані приміщення кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» під номером 8).

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 5 серпня 2013 року зазначене
рішення залишено без змін.

Отже, на підставі вищезгаданого
рішення Славутицького міського суду
Київської області від 22 квітня 2013 року
у справі №1023/2008/12, яке набрало законної
сили 5 серпня 2013 року, користувачами
приміщень, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 101,2 м2, є
ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Оскільки, договір про постачання
теплової енергії в гарячі воді між
позивачем та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1, щодо постачання
теплової енергії в гарячій воді на
об'єкт (загальна площа 101,2 м2),
розташований за адресою: АДРЕСА_1 було
укладено лише 1 січня 2014 року, суд
приходить до висновку, що відповідач,
як суб'єкт господарювання розпочала
свою діяльність в приміщенні кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» тільки з 1 січня 2014 року.

Відповідно до частини першої ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 12 ГПК України передбачено, що
господарським судам підвідомчі: 1)
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів; 2) справи про банкрутство; 3)
справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції; 4) справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів;
5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери; 6) справи у спорах, що
виникають із земельних відносин, в яких
беруть участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів. Підвідомчий
господарським судам спір може бути
передано сторонами на вирішення
третейського суду, крім спорів про
визнання недійсними актів, а також
спорів, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні та виконанні
господарських договорів, пов'язаних із
задоволенням державних потреб, спорів,
передбачених пунктом 4 частини першої
цієї статті, та інших спорів,
передбачених законом. Рішення
третейського суду може бути оскаржено
в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
при зверненні до суду з даним позовом
позивачем у якості відповідача
зазначено Фізичну особу - підприємця
ОСОБА_1, в той час, коли користувачем
частини приміщень кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
загальною площею 101,2 м2, в період
жовтень-грудень 2013 року, була фізична
особа ОСОБА_1, яка не має статусу
суб'єкта підприємницької діяльності.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, що підтверджують факт
користування частиною приміщень кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 101,2 м2,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 саме
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивач пред'явив позовні
вимоги не до тієї особи, яка повинна
відповідати за позовом, оскільки, як
вже зазначалось вище, згідно рішення
Славутицького міського суду Київської
області від 22 квітня 2013 року у справі
№1023/2008/12, користувачем зазначених
приміщень в період: жовтень-грудень 2013
року, є фізичні особи ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 ГПК України
господарський суд, встановивши до
прийняття рішення, що позов подано не
до тієї особи, яка повинна відповідати
за позовом, може за згодою позивача, не
припиняючи провадження у справі,
допустити заміну первісного
відповідача належним відповідачем.

Враховуючи категорію даного спору,
правила господарської підвідомчості
та суб'єктний склад учасників
господарського процесу, суд приходить
до висновку, що залучення фізичної
особи ОСОБА_1 до участі у справі у
якості відповідача є завідомо
недоцільним, оскільки, вимоги
господарського процесуального кодексу
України цілком виключають участь
фізичних осіб у якості відповідачів у
даних категоріях спорів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
про відмову в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 заборгованості за
спожиту теплову енергію за період з
жовтня 2013 року по грудень 2013 року у
розмірі 3550,00 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення складено - 16 червня 2014
року

Суддя
Заєць Д.Г.