ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Справа № 12/5009/1801/11
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: Картере В.І.
(доповідач),

суддів: Барицької Т.В.,

Євсікова О.О.

за участю представників:

ВАТ "Вуглецевий композит" - Філіппенко
В.І.

ОСОБА_3 - не з'яв.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
ліквідатора Відкритого акціонерного
товариства "Вуглецевий композит"
Іщенка Д. В.

на постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 26.02.2014

та на ухвалу господарського суду
Запорізької області від 15.01.2014

у справі № 12/5009/1801/11

за заявою Публічного акціонерного
товариства "Український графіт"

до Відкритого акціонерного товариства
"Вуглецевий композит"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі порушено ухвалою
господарського суду Донецької області
від 11.04.2011.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 15.01.2014 (суддя
Дьоміна А.В.), залишеною без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 26.02.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Геза Т.Д. -
головуючий, судді Кододова О.В.,
Мартюхіна Н.О.), задоволено скаргу
ОСОБА_3, визнано її кредиторські вимоги
до ВАТ "Вуглецевий композит" в сумі 22276,02
грн. та віднесено їх до першої черги
задоволення вимог кредиторів.

У касаційній скарзі ліквідатор ВАТ
"Вуглецевий композит" Іщенко Д.М.
просить скасувати ухвалу
господарського суду першої інстанції
від 15.01.2014, постанову апеляційного суду
від 26.02.2014 та відмовити у задоволенні
скарги на дії ліквідатора. В
обґрунтування касаційної скарги
ліквідатор стверджує, що судами при
прийнятті оскаржуваних рішень
порушено вимоги ст.ст. 94, 117, 235 Кодексу
законів про працю України, ст.ст. 1, 14
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон
про банкрутство), ст.ст. 1, 2 Закону
України "Про оплату праці".

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм
процесуального та матеріального права,
Вищий господарський суд України вважає
касаційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню виходячи з
такого.

Під час розгляду справи,
господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що:

- постановою господарського суду
Запорізької області від 27.02.2013 ВАТ
"Вуглецевий композит" визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором призначено
арбітражного керуючого Іщенка Д.В.;

- в газеті "Голос України" № 44 від 06.03.2013
опубліковано оголошення про визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури;

- 15.03.2013 ОСОБА_3 звернулася до
ліквідатора боржника з заявою про
визнання грошових вимог до боржника у
розмірі 22276,02 грн.;

- кредиторські вимоги до боржника
ОСОБА_3 обґрунтовувала рішенням
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 13.12.2011 у справі № 2-757/11 про
стягнення з ВАТ "Вуглецевий композит"
на користь ОСОБА_3 суму середнього
заробітку, нарахованого за час
вимушеного прогулу в сумі 20991,82 грн.
(набрало законної сили 17.05.2012) та
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя, яким
стягнуто з банкрута на користь ОСОБА_3
індекс інфляції за несвоєчасну виплату
заробітної плати в сумі 1284,20 грн.
(набрало законної сили 23.09.2011);

- листом № 10 від 05.04.2013 ліквідатором ВАТ
"Вуглецевий композит" ОСОБА_3
відмовлено у задоволенні її
кредиторських вимог;

- зазначені рішення не виконані,
виконавчі провадження за цими
рішеннями зупинено у зв'язку з
порушенням провадження у справі про
банкрутство ВАТ "Вуглецевий композит",
про що свідчить лист Відділу
примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУЮ у Запорізькій
області Міністерства юстиції України
№ 12885-2/11 від 12.12.2012.

Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про
працю України , ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про оплату праці", заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник, або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про оплату
праці" структура заробітної плати
складає основну, додаткову заробітну
плату та інші заохочувальні та
компенсаційні виплати.

За структурою КЗпП України ст. 113 цього
Кодексу, якою передбачені підстави та
порядок виплат за час простою, і ст. 117,
якою визначено підстави виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, відносяться
до розділу VІІ "Оплата праці" вказаного
Кодексу.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Отже, виплати за час простою (вимушений
прогул) та затримки розрахунку при
звільненні, пов'язані з трудовими
правовідносинами, а також гарантії та
компенсації за невідпрацьований час, є
оплатою праці та їх слід віднести до
структури заробітної плати.

Відтак, господарські суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
заявлені кредитором вимоги,
відноситься до фонду заробітної плати
і підлягають включенню до реєстру
вимог кредиторів.

Відповідно до п. 11 розділу Х
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 22.12.2011 №
4212-VI положення цього Закону
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження в яких порушено після
набрання чинності цим Законом.
Положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Враховуючи, що постанова про визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури була прийнята
27.02.2013, господарськими судами
правомірно застосовано вимоги Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" за його новою
редакцією.

Право кредиторів подавати письмові
заяви із вимогами із заробітної плати
до господарського суду передбачено ст.
23 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 45 Закону про
банкрутство у першу чергу
задовольняються вимоги щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
перед працюючими та звільненими
працівниками банкрута, грошові
компенсації за всі невикористані дні
щорічної відпустки та додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
інші кошти, належні працівникам у
зв'язку з оплачуваною відсутністю на
роботі (оплата часу простою не з вини
працівника).

Відповідно до ст. 23 Закону про
банкрутство особи, вимоги яких
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу в ліквідаційній процедурі.
Відповідне правило не поширюється на
вимоги кредиторів щодо виплати
заробітної плати.

Розпорядник майна зобов'язаний окремо
внести до реєстру відомості про вимоги
щодо виплати заробітної плати згідно
із заявами таких кредиторів та/або
даними обліку боржника.

В той же час, погоджуючись у повному
обсязі з заявленою сумою кредиторських
вимог, господарські суди попередніх
інстанцій не взяли до уваги посилання
ліквідатора банкрута на те, що в період
з 05.10.2010 по 10.05.2011, тобто в період за який
було присуджено оплату за час
вимушеного прогулу, ОСОБА_3 отримувала
допомогу по безробіттю в сумі 8392,19 грн.

На підтвердження вказаних обставин
ліквідатором було подано
господарському суду довідку
Правобережного районного центру
зайнятості м. Запоріжжя, а також
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 26.03.2013 у
справі № 808/2332/13-а за позовом
Правобережного районного центру
зайнятості м. Запоріжжя до ВАТ
"Вуглецевий композит" про стягнення
заборгованості, згідно з якою з ВАТ
"Вуглецевий композит" на користь
Правобережного районного центру
зайнятості м. Запоріжжя стягнуто 8392,19
грн.

Вказаним обставинам господарські суди
попередніх інстанцій належної оцінки
не надали, що унеможливило
встановлення розміру фактичної
заборгованості перед кредитором.

Отже, господарськими судами попередніх
інстанцій неповно з'ясовано обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, що свідчить про
порушення приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України
щодо прийняття судового рішення суддею
за результатами обговорення усіх
обставин справи та частини першої
статті 43 цього Кодексу стосовно
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності.

Враховуючи наведене, а також межі
перегляду справи у касаційному
порядку, визначені ст.ст. 1115, 1117 ГПК
України, прийняті у справі ухвала та
постанова щодо розгляду грошових вимог
ОСОБА_3 до боржника підлягають
скасуванню, а справа - направленню на
новий розгляд до господарського суду
першої інстанції, згідно зі ст. 1119 ГПК
України.

В ході нового розгляду господарському
суду належить врахувати наведені
недоліки, з'ясувати фактичні обставини
справи, зазначені в цій постанові,
усунути суперечливість висновків при
встановленні фактичних обставин
справи, дати їм та доводам сторін
належну правову оцінку і вирішити спір
відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ліквідатора
Відкритого акціонерного товариства
"Вуглецевий композит" Іщенка Дмитра
Васильовича задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 26.02.2014 та
ухвалу господарського суду
Запорізької області від 15.01.2014 у справі
№ 12/5009/1801/11 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Запорізької
області.

Головуючий суддя:В. Картере Судді: Т.
Барицька О. Євсіков