м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 51/421 21.05.14
За позовом Релігійної громади
Римсько-католицької Церкви Святої
до: 1) Львівської обласної ради
2) Регіонального відділення Фонду
державного майна України у Львівській
3) Виконавчого комітету Львівської
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача 3 - Львівська міська рада
про визнання права власності на
Судді: Пригунова А.Б.
від позивача: Орехов Р.В., Лебідко Ю.І.
від відповідача 1: не з'явились
від відповідача 2: не з'явились
від відповідача 3: Гнатковська М.І.
від третьої особи: Гнатковська М.І.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом про визнання
за Релігійною громадою
Римсько-католицької Церкви Святої
Марії Магдалени права власності на
будівлю літ "А-4" приміщення Костелу
Святої Марії Магдалени площею 1 360, 5
кв.м., розташованого у місті Львові по
вул. С.Бандери, 10; скасування рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради від 27.11.2009 р. № 1011 про
реєстрацію права власності на
вищевказану будівлю; анулювання
свідоцтва на право власності
територіальної громади місті Львова №
міської ради, на зазначену будівлю.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
будівля Костелу Святої Марії Магдалени
є культовою спорудою та відповідно до
ст. 17 Закону України "Про свободу
совісті та релігійні організації" має
бути безоплатно передана у власність
Римсько-католицької Церкви Святої
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.11.2011 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 16.11.2011
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Львівська обласна рада проти
задоволення позову заперечила та
зазначила, що не є повноважним органом
щодо управління державним майном.
Львівська міська рада надала відзив на
позов, у якому зазначає, що спірна
будівля перебуває у користуванні
культури - Львівського будинку
органної та камерної музики, питання
щодо переміщення цієї установи не
вирішено, а тому правових підстав у
позивача на отримання даного
приміщення у власність чи користування
У процесі провадження у справі позивач
подав письмові пояснення по справі, у
яких зазначає, що вимога про визнання
права власності заявлена до Львівської
обласної ради, вимога про скасування
рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради від 27.11.2009 р. №
1011 відповідно заявлена до виконавчого
комітету Львівської міської ради,
вимога про анулювання свідоцтва на
право власності № Г-03441 від 27.11.2009 р.
заявлена, як застосування наслідків
стосовно перших двох вимог.

Виконавчий комітет Львівської міської
ради подав заяву про застосування
позовної давності до вимог Релігійної
громади Римсько-католицької Церкви
Святої Марії Магдалени та відмову у
позові в повному обсязі.

Третя особа надала письмові пояснення
про справі, у яких відзначає, що
практичне застосування положень ст. 17
Закону України "Про свободу совісті та
релігійні організації" є правом, а не
обов'язком держави, в той час як на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування спірну будівлю
передано до комунальної власності
територіальної громади міста Львова та
Відділом приватизації державного
житлового фонду Галицького району
міста Львова видано відповідне
свідоцтво про право власності.

Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області подало клопотання про
виключення його з відповідачів у даній
справі, оскільки є неналежним
відповідачем.

Розглянувши подане клопотання, суд
відмовив у його задоволенні, оскільки
нормами процесуального законодавства
не передбачено можливості вчинення
судом такої процесуальної дії, як
виключення відповідача у разі
відсутності у нього повноважень на
управління майном.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.01.2012 р. призначено
колегіальний розгляд справи № 51/421.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 16.01.2012 р. справу №
51/421 передано на розгляд колегії суддів
у складі - Пригунова А.Б. (головуюча),
Любченко М.О. та Літвінова М.Є.

Ухвалами Господарського суду міста
Києва від 10.09.2012 р. призначено у даній
справі судову експертизу, виконання
якої доручено Львівському
науково-дослідному інституту судових
експертиз та зупинено провадження у
даній справі на час проведення судової
експертизи.

27.05.2013 р. матеріали справи № 51/421 разом з
висновком експерта надійшли до
Господарського суду міста Києва.

Позивач подав пояснення стосовно
висновку експерта, у яких відзначає, що
значну частину висновку експерта
становлять дані, взяті з «Енциклопедії
Львова» випуску 2010 року та
«Архітектура Львова» випуску 2008 року
без документального підтвердження та
містять певні неточності, а також
правову оцінку без посилань на будь-які
правові джерела чи матеріали справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.06.2013 р. поновлено
провадження у даній справу та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 03.07.2013 р.

Розгляд даної справи відкладався в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Склад суду у даній справі змінювався.

У процесі розгляду справи судовий
експерт Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Бечкало Д.Ф., присутній у
судовому засіданні 21.10.2013 р., в порядку
ст. 31 Господарського процесуального
кодексу України надав суду пояснення
та зазначив, що висновок складений
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.12.2013 р. у справі № 51/421
призначено судову експертизу,
виконання якої доручено Львівському
науково-дослідному інституту судових
експертиз; провадження у даній справі
зупинено.

27.03.2014 р. Львівський науково-дослідний
інститут судових експертиз направив до
Господарського суду міста Києві
матеріали справи № 51/421 без виконання.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.04.2014 р. поновлено
провадження у даній справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 16.04.2014 р.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 16.04.2014 р.
колегіальний склад суду у даній справі
змінено наступним чином - Пригунова А.Б
(головуюча), Босий В.П. та Гулевець О.В.

У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив
позов задовольнити.

Представник відповідача 3 та третьої
особи проти позову заперечили з
підстав, викладених у письмових
поясненнях на позов.

Відповідачі 1 та 2 на виклик суду не
з'явились.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих учасниками
провадження у справі, сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 21.05.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
провадження у справі, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує позивач, Релігійна
громада (Парафія) Римсько-католицької
Церкви Святої Марії Магдалени
заснована рішенням правлячого
Митрополита Львівського Архієпископа
Вацлава Сераковського у 1863 році та свою
діяльність не припиняла.

Також позивач відзначає, що Релігійна
громада (Парафія) Римсько-католицької
Церкви Святої Марії Магдалени
збудувала та була законним власником
Костелу Святої Марії Магдалени до
позбавлення таких прав владою
тоталітарного режиму Союзу радянських
соціалістичних республік.

Слід відзначити, що згадки про Костел
Святої Марії Магдалени у місті Львові
містяться у архівних документах
Державного архіву Львівської області
за 1962 рік, копії яки долучені до
матеріалів даної справи.

Також в архівній довідці Державного
архіву Львівської області № 367/01-22 від
22.09.2004 р. зазначається, що у місті Львові
по вул. С. Бандери, 10 знаходиться Костел
Святої Марії Магдалени, який на початку
Другої світової війни у вересні 1939 року
належав однойменній парафії
Львівської архідієцезії
Римо-католицької церкви.

Рішенням виконкому Львівської
обласної ради депутатів трудящих № 383
від 13.05.1957 р. передано на баланс
Обласному відділу в справах
будівництва і архітектури пам'ятник
архітектури - Костел Святої Марії
Магдалени по вул. С. Бандери, 10 у місті
Львові.

Рішенням Виконавчого комітету
Львівської обласної ради народних
депутатів № 450 від 29.11.1990 р. історичну
забудову ХІІІ-ХХ ст.ст. оголошено
історико-культурною заповідною
територією, в тому числі і Костел
Святої Марії Магдалени за охоронним
номером 345.

Рішенням Виконавчого комітету
Львівської обласної ради народних
депутатів № 330 від 18.06.1991 р. на
Львівський філіал Інституту
«Укрпроектреставрація», Львівську
спеціалізовану науково-реставраційну
майстерню покладено обов'язок до 01.01.1992
р. завершити виготовлення технічної
документації по реконструкції та
реставрації всього комплексу костьолу
і виконання ремонтних робіт;
фінансовому управлінню облвиконкому
вишукати кошти на проектування,
реконструкцію та реставрацію будівлі;
комітету розвитку території і ринкової
інфраструктури облвиконкому,
управлінню поставання і збуту щорічно
виділяти на реєстрацію об'єкта
необхідні фондом і місцеві будівельні
матеріали та обладнання; Львівському
міськвиконкому відселити Львівське
об'єднання музичних ансамблів з
приміщення костьолу.

Рішенням Виконавчого комітету
Львівської обласної ради народних
депутатів № 313 від 18.06.1991 р. на виконання
Закону Української радянської
соціалістичної республіки "Про свободу
совісті та релігійні організації" на
місцеві органи влади області покладено
обов'язок забезпечити на території
Львівщини всім громадянам, незалежно
від їх ставлення до релігії, релігійним
організаціям, розташованим на
території області, соціальну
справедливість, рівність, захист прав і
законних інтересів, подолання
негативних наслідків державної
політики щодо релігії і церкви,
сприяння розвитку громадської злагоди
і співробітництва людей, незалежно від
їх світогляду та віросповідання.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1005/2001 від 09.08.2001 р. «Про використання
культових споруд - визначних пам'яток
архітектури, які не підлягають
передачі у постійне користування
релігійним організаціями» на численні
звернення віруючих громадян Костел
Магадлини (охоронний номер 345, м. Львів)
надано для проведення богослужінь
митрополією Римсько-католицької
церкви на Великодні свята (два тижні), в
дні дванадесятих і храмових свят, а
також визначних державних подій.

27.11.2009 р. Виконавчим комітетом
Львівської міської ради прийнято
рішення № 1011 про оформлення
територіальній громаді міста Львова в
особі Львівської міської ради право
комунальної власності на будівлю під
літерою «А-4» загальною площею 1 360, 5
кв.м. по вул. С. Бандери, 10 у місті Львові.

27.11.2009 р. Відділом приватизації
державного житлового фонду Галицького
району Управління комунальної
власності видано свідоцтво № Г- 03441 про
право комунальної власності
територіальної громади міста Львова в
особі Львівської міської ради на
будівлю під літерою «А-4» загальною
площею 1 360, 5 кв.м. по вул. С. Бандери, 10 у
місті Львові.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України
"Про свободу совісті та релігійні
організації" релігійними
організаціями в Україні є релігійні
громади, управління і центри,
монастирі, релігійні братства,
місіонерські товариства (місії),
духовні навчальні заклади, а також
об'єднання, що складаються з
вищезазначених релігійних
організацій. Релігійні об'єднання
представляються своїми центрами
(управліннями).

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про
свободу совісті та релігійні
організації" релігійна організація
визнається юридичною особою з дня її
державної реєстрації. Релігійна
організація як юридична особа
користується правами і несе обов'язки
відповідно до чинного законодавства і
свого статуту (положення).

Як вбачається з матеріалів справи,
державну реєстрацію юридичної особи -
Релігійної громади
Римсько-католицької Церкви Святої
Марії Магдалени проведено Виконавчим
комітетом Львівської міської ради
27.12.1991 р.

Рішенням виконавчого комітету
Львівської обласної ради народних
депутатів № 733 від 27.12.1991 р.
зареєстровано статут Релігійної
громади Римо-католицької церкви
парафії Костела Святої Марії Магдалени
Святого в місті Львові.

Відповідно до п. 1 статуту релігійна
громада є місцевою релігійною
організацією віруючих громадян, які
добровільно об'єдналися з метою
спільного задоволення релігійних
потреб.

Пунктами 5.1, 5.2 статуту позивача
передбачено, що парафія набуває,
володіє, користується та
розпоряджається майном, що їй належить
на підставі права власності. Майно
парафії формується шляхом придбання
або створення парафією за рахунок
власних коштів. Також джерелом
формування майна парафії можуть бути
пожертвування прихожан, інших фізичних
чи юридичних осіб, передача майна
державою чи органами місцевого
самоврядування, а також інші джерела,
що передбачені законодавством та не
суперечать меті та основним завданням
парафії.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що Костел Святої Марії
Магдалени площею 1 360, 5 кв.м.,
розташований у будівлі під літерою "А-4",
у місті Львові по вул. С.Бандери, 10 є
власністю Релігійної громади
Римсько-католицької Церкви Святої
Марії Магдалени та був втрачений
внаслідок державної політики
радянської влади щодо релігії та
церкви.

Нормативно обґрунтовуючи заявлений
позов, Релігійна громада
Римсько-католицької Церкви Святої
Марії Магдалени посилається на норми
Закону України «Про свободу совісті та
релігійні організації» до завдань
якого віднесено подолання негативних
наслідків державної політики щодо
релігії і церкви та передбачено
передання культових будівель і майна,
які становлять державну власність, у
безоплатне користування або
повернення у власність релігійних
організацій.

Також позивач посилається на рішення
Європейського суду з прав людини, що
визнаються джерелом права в Україні та
підлягають застосуванню судами та
визначають право на свободу
віросповідання та право віруючих на
вільне об'єднання без жодного
свавільного втручання держави.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Як стверджує позивач, Костел Святої
Марії Магдалени є культовою спорудою,
призначено для проведення богослужінь
та релігійних обрядів.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про
свободу совісті та релігійні
організації" релігійні організації
мають право використовувати для своїх
потреб будівлі і майно, що надаються їм
на договірних засадах державними,
громадськими організаціями або
громадянами. Культові будівлі і майно,
які становлять державну власність,
передаються організаціями, на балансі
яких вони знаходяться, у безоплатне
користування або повертаються у
власність релігійних організацій
безоплатно за рішеннями обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, а в
Республіці Крим - Уряду Республіки
Крим. Культова будівля та інше майно,
які становлять історичну, художню або
іншу культурну цінність, передаються
релігійним організаціям і
використовуються ними з додержанням
установлених правил охорони і
використання пам'яток історії та
культури.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
обов'язковою умовою повернення або
передачі майна релігійній організації
на підставі Закону України "Про свободу
совісті та релігійні організації" є
встановлення факту приналежності
такого майна до культових будівель.

Закон України "Про свободу совісті та
релігійні організації" не дає
визначення терміну "культова будівля",
однак відповідно до Правил пожежної
безпеки для культових споруд, які
затверджені Наказом Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 18.05.2009 р. № 339 культовою спорудою є
будинок (споруда), призначений для
проведення богослужінь та релігійних
обрядів (християнські: собори, церкви,
каплиці, дзвіниці, хрещальні, молитовні
будинки тощо; мусульманські мечеті;
іудейські синагоги тощо).

З метою забезпечення однакового
застосування Закону України "Про
свободу совісті та релігійні
організації" Президія Вищого
арбітражного суду України надала
роз'яснення від 29.02.1996 р. № 02-5/109 «Про
деякі питання, що виникають при
застосуванні Закону України "Про
свободу совісті та релігійні
організації", у яких зазначається, що
під культовими будівлями та майном
слід розуміти будівлі і речі,
спеціально призначені для задоволення
релігійних потреб громадян. Тому,
зокрема, не можуть бути визнані
культовими будівлями ті приміщення, що
присвоєні для проживання
священнослужителів та інших
служителів культу, якщо вони не є
невід'ємною частиною культової споруди
і не знаходяться на земельній ділянці,
необхідній для обслуговування цієї
споруди. Зазначені обставини можуть
встановлюватися документами служби
технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 9.4. роз'яснення
Президії Вищого арбітражного суду
України «Про деякі питання, що
виникають при застосуванні Закону
України "Про свободу совісті та
релігійні організації" від 29.02.1996 р. №
02-5/109 доказами належності культового
майна або будівель тій чи іншій
релігійній організації можуть бути
довідки державних архівних установ,
Державного комітету України у справах
релігій, архівні документи церковних
організацій (шематизми), рішення
місцевих органів влади та інші
письмові докази.

Пунктом 4 роз'яснення Президії Вищого
арбітражного суду України «Про деякі
питання, що виникають при застосуванні
Закону України "Про свободу совісті та
релігійні організації" від 29.02.1996 р. №
02-5/109 встановлено, що у разі виникнення
сумнівів щодо належності будівлі або
майна до категорії культових,
господарські суди повинні призначати
експертизу.

У відповідності до висновку судового
експерта Львівського науково
дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України № 3658 від 17.05.2013 р. будівля під
літ «А-4» - приміщення Костел Святої
Марії Магдалени, площею 1 360, 5 кв.м. по
вул. С. Бандери, 10 у місті Києві, пам'ятка
архітектури в стилі бароко XVII-XVIII ст.
відноситься до сакральних споруд -
монастирський костел; цільове
призначення вищевказаної споруди з 1630
року до 1763 року - монастирський костел
при Домініканському монастирі; з 1763
року до 1962 року - парохіяльний храм
Римо-католицької церкви; з 1962 року до 1969
року - приміщення Львівської
політехніки; з 1969 року до 1988 року -
концертний зал Львівської філармонії;
з 1988 року по даний час - концертний зал
Будинку органної та камерної музики;
відомостей про прийняття участі
позивача у здійснені будівництва
спірного майна та
нормативно-довідковій літературі не
міститься; будівля Костелу Святої
Марії Магдалени збудована
домініканцями за період з 1609 до 1630 рік
як монастирський костел; будівля під
літерою «А-4» по вул. С. Бандери, 10 у
місті Львові є невід'ємною частиною
домініканського монастиря, приміщення
якого під літ «А-3» знаходиться на
балансі Львівської політехніки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
судову експертизу" судова експертиза -
це дослідження експертом на основі
спеціальних знань матеріальних
об'єктів, явищ і процесів, які містять
інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються, зокрема,
висновками судових експертів.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З приводу наведеного суд вважає за
необхідне звернути увагу, що зі змісту
висновку судового експерта
Львівського науково дослідного
інституту судових експертиз
Міністерства юстиції України № 3658 від
17.05.2013 р., що при проведенні експертного
дослідження експертом використані
наступні документи: методичні
рекомендації по виконанню судових
будівельно-технічних експертиз,
технічний паспорт будівлі Костелу
Святої Марії Магдалени; Енциклопедія
Львова, Архітектура Львова.

За приписами Закону України "Про судову
експертизу" судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

В той, же час, виходячи зі змісту
висновку вбачається, що при проведенні
експертного дослідження судовим
експертом використовувалась виключно
науково-публіцистична та художня
література, а не спеціальні знання в
будівельно-технічній галузі та/або
інженерно-технічній галузі.

Тобто, наданий суду висновок судового
експерта Львівського науково
дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України № 3658 від 17.05.2013 р. не є висновком
судової експертизи у розмінні Закону
України "Про судову експертизу" та
Господарського процесуального кодексу
України.

З огляду на вищенаведене, суд критично
оцінює вищевказаний висновок судового
експерта та оцінює його у сукупності з
іншими доказами за правилами ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, однак не покладає наведені
експертом відомості в основу даного
судового рішення.

Як встановлено судом, 23.04.1991 р.
Верховною Радою України прийнято
постанову № 988-ХІІ «Про порядок
введення в дію Закону України "Про
свободу совісті та релігійні
організації" на Кабінет Міністрів
України, Уряд Республіки Крим, обласні
Київську та Севастопольську міську
державну адміністрацію покладено
обов'язок забезпечити відповідно до
Закону України "Про свободу совісті та
релігійні організації" повернення у
власність чи передачу у безоплатне
користування релігійним громадам
культових будівель і майна з
урахуванням: прав релігійних громад,
яким належали ці будівлі і майно на
момент їх переходу у власність держави;
прав релігійних громад, які
користуються цими будівлями і майном у
встановленому законом порядку;
вкладення коштів релігійними
громадами у спорядження,
переобладнання культової будівлі і
тривалості користування нею; наявності
у даному населеному пункті (місцевості)
інших культових будівель та їх
використання релігійними громадами
відповідних віровизнань; інших
суттєвих обставин у їх сукупності.

Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 07.05.1998 р. № 290-р з метою
створення умов для реалізації
конституційного права громадян на
свободу світогляду і віросповідання та
відповідно до Закону України "Про
свободу совісті та релігійні
організації" Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, обласні, Київську та
Севастопольську міську державну
адміністрацію зобов'язано забезпечити
згідно із законодавством України
поетапне повернення релігійним
організаціям культових будівель, які
не використовуються або
використовуються не за призначенням;

Слід звернути увагу, що за приписами
Постанови Верховної Ради України "Про
порядок введення в дію Закону України
"Про свободу совісті та релігійні
організації" від 23.04.1991 р. № 988-ХІІ
повернення у власність чи передачу у
безоплатне користування релігійним
громадам культових будівель і майна
має відбуватись з урахуванням прав
релігійних громад, яким належали ці
будівлі і майно на момент їх переходу у
власність держави.

Тож, вищенаведена норма, зокрема,
передбачає, повернення у власність
релігійним організаціям лише у
випадку, якщо майно перебувало у їх
власності та було вилучено у цих
організацій безпосередньо державою.

З наявних у матеріалах даної справи
документів, а саме свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
Серії А00 № 760328 та статуту Релігійної
громади Римо-католицької церкви
парафії Костела Святої Марії Магдалени
в місті Львові, зареєстрованого
Виконавчим комітетом Львівської
міської ради 27.12.1991 р. реєстрацію
юридичної особи позивача проведено
27.12.1991 р.

Тобто, вищенаведене свідчить, що
державна реєстрація юридичної особи -
Релігійної громади
Римсько-католицької церкви парафії
Костела Святої Марії Магдалени
проведена після набуття чинності
Законом України "Про свободу совісті і
релігійні організації" (набув чинності
06.06.1991 р.).

Документально підтверджених
відомостей щодо приналежності
Релігійній громаді
Римсько-католицької церкви парафії
Костела Святої Марії Магдалени
спірного майна «на момент переходу у
власність держави», що встановлено ст.
17 Закону України "Про свободу совісті
та релігійні організації", суду не
надано.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов
висновку, що норми ст. 17 Закону України
"Про свободу совісті та релігійні
організації", яка передбачає
повернення у власність релігійних
організацій культових будівель і
майна, до спірних відносин не
застосовуються.

В той же час, суд вважає за доцільне
звернути увагу, що нормами ст. 17 Закону
України "Про свободу совісті та
релігійні організації" передбачено
також можливість передачі культових
будівель і майна релігійним громадам
на праві безоплатного користування.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд звертає увагу на те, що матеріалами
справи не підтверджується факт
придбання (створення) саме позивачем
майна, як це передбачено Законом
України «Про свободу совісті та
релігійні організації».

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі
доказів за правилами ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд дійшов висновку, що вимога
позивача про визнання за Релігійною
громадою Римсько-католицької Церкви
Святої Марії Магдалени права власності
на будівлю літ "А-4" приміщення Костелу
Святої Марії Магдалени площею 1 360, 5
кв.м., розташованого у місті Львові по
вул. С. Бандери, 10 є необґрунтовано,
доводи позивача документально не
підтверджені та спростовуються
наявними у справі доказами та
встановленими судом обставинами.

Стосовно заявлення позивачем вимоги
про визнання за Релігійною громадою
Римсько-католицької Церкви Святої
Марії Магдалени права власності на
будівлю літ "А-4" приміщення Костелу
Святої Марії Магдалени площею 1 360, 5
кв.м., розташованого у місті Львові по
вул. С. Бандери, 10 до Львівської
обласної ради, а також визначення
відповідачем у даній справі
Регіональне відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області господарський суд зазначає
наступне.

Відповідно ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

За приписами ст. 15 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Тобто, встановивши наявність у особи,
яка звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, про захист яких
подано позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорення і відповідно ухвалює рішення
про захист порушеного права або
відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Як встановлено судом та зазначалось
вище, власником будівлі літ "А-4"
приміщення Костелу Святої Марії
Магдалени площею 1 360, 5 кв.м.,
розташованого у місті Львові по вул. С.
Бандери, 10 наразі є територіальна
громада міста Львова в особі
Львівської міської ради.

Одночасно, позивачем не зазначено, в
чому вбачається порушення або
невизнання Львівською обласною радою
прав та/або законних інтересів
Релігійної громади
Римсько-католицької Церкви Святої
Марії Магдалени стосовно спірного
майна.

Вищезазначене стосується також і
Регіонального відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області.

Тож, виходячи з вищенаведеного,
приймаючи до уваги усні та письмові
пояснення учасників судового процесу,
суд дійшов висновку про недоведеність
фактів, які б свідчили про невизнання
або оспорення прав позивача на спірне
майно з боку Львівської обласної ради
та/або Регіонального відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області, або наявність претензій
останніх щодо спірного майна.

Аналогічні висновки суду викладені у
постановах Верховного суду України від
20.06.2011 р. у справі № 16/252, від 20.06.2011 р. у
справі № 16/257, від 20.06.2011 р. у справі №
36/237, від 20.06.2011 р. у справі № 40/427, від
12.09.2011 р. у справі № 6/315; від 10.10.2011 р. у
справам № 11/191, від 03.10.2011 р. у справі №
9/217.

У відповідності до ст. 111-28
Господарського процесуального кодексу
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Тобто, за приписами наведеної норми
висновки Верховного Суду України є
обов'язковими для врахування судами
при розгляді спорів у подібних
правовідносинах.

За таких обставин, суд вважає
необґрунтованим заявлення позивачем
позову про визнання за Релігійною
громадою Римсько-католицької Церкви
Святої Марії Магдалени права власності
на будівлю літ "А-4" приміщення Костелу
Святої Марії Магдалени площею 1 360, 5
кв.м., розташованого у місті Львові по
вул. С. Бандери, 10 до Львівської
обласної ради а також визначення
відповідачем у даній справі
Регіональне відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області.

Щодо вимоги позивача до Виконавчого
комітету Львівської міської ради про
скасування рішення від 27.11.2009 р. № 1011
про реєстрацію права власності на
приміщення Костелу Святої Марії
Магдалени площею 1 360, 5 кв.м.,
розташованого у місті Львові по вул. С.
Бандери, 10 за територіальною громадою
міста Львова в особі Львівської
міської ради, суд відзначає, що
відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує
нормативно-правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

При цьому, статтею 16 Цивільного кодексу
України до способів захисту порушених
прав віднесено визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом вищенаведених норм,
підставою для скасування акту органу
місцевого самоврядування є
встановлення судом суперечність його
актам цивільного законодавства і
порушення таким актом цивільних прав
або інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про місцеве самоврядування» місцеве
самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про
місцеве самоврядування» система
місцевого самоврядування включає
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради.

У відповідності до ст. 11 Закону України
«Про місцеве самоврядування»
виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та інші
створювані радами виконавчі органи.
Виконавчі органи сільських, селищних,
міських, районних у містах рад є
підконтрольними і підзвітними
відповідним радам, а з питань
здійснення делегованих їм повноважень
органів виконавчої влади - також
підконтрольними відповідним органам
виконавчої влади.

Крім того, відповідно до приписів
Закону України «Про місцеве
самоврядування» до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать як власні (самоврядні) так
і делеговані повноваження.

В той же час, позивачем не наведено, а
судом не встановлено порушень норм
чинного законодавства України при
прийнятті рішення Виконавчим
комітетом Львівської міської ради від
27.11.2009 р. № 1011 або невідповідність
вказаного рішення актам цивільного
законодавства.

Крім того, виходячи із встановлених
судом обставин щодо відсутності у
позивача будь-яких підтверджених
речових прав на приміщення Костелу
Святої Марії Магдалени площею 1 360, 5
кв.м., розташованого у місті Львові по
вул. С. Бандери, 10, суд не вбачає
порушень цивільних прав або інтересів
Релігійної громади
Римсько-католицької Церкви Святої
Марії Магдалени вищевказаним рішенням.

З приводу вимоги позивача про
анулювання свідоцтва № Г-03441 від 27.11.2009
р. на право власності територіальної
громади місті Львова в особі
Львівської міської ради, на будівлю
Костелу Святої Марії Магдалени площею 1
360, 5 кв.м., розташованого у місті Львові
по вул. С. Бандери, 10, суд відзначає, що
зазначена вимога є похідною від
основних вимог у даній справі, у
задоволенні яких суд відмовив, а тому у
задоволенні вимоги про анулювання
вказаного свідоцтва суд відмовлє.

Інших обґрунтувань своїх вимог, ніж ті,
що наведені у позовній заяві, позивачем
суду не надано.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову в повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.05.2014 р.

Судді:
Пригунова А.Б.
(головуюча)

Босий В.П.

Гулевець О.В.