КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р. Справа№ 910/6688/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Корсакової Г.В.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі

судового засідання Сауляку
О.О.

за участю

представників сторін

від позивача Балабанова
О.В.-дов. від 20.05.2014р. № 10/05-14

від відповідача ОСОБА_4-дов.
від 13.05.2013р. № 1070

розглянувши матеріали

апеляційної скарги СПД-ФО ОСОБА_5

на рішення
Господарського суду міста Києва

від 10.02.2014 р.

у справі № 910/6688/13
(суддя: Цюкало Ю.В.)

за позовом Інститу
надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля

Національної
академії наук України

до відповідача СПД-ФО ОСОБА_5

про стягнення
боргу за аренду майна у розмірі

19 812, 64 грн,
штрафу 2% у сумі 396,25 грн,

відшкодування
податку за землю

у сумі 372, 98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач Інститут надтвердих
матеріалів ім. В.М.Бакуля Національної
академії наук України (надалі - позивач)
звернувся до Господарського суду м.
Києва з позовом до Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_5 (надалі - відповідач) про
стягнення заборгованості у розмірі 20
581,87 грн., у тому числі: борг за аренду
майна у розмірі 19 812, 64 грн, штраф 2% у
сумі 396,25 грн, відшкодування податку за
землю у сумі 372, 98 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014р. №
910/6688/13 позовні вимоги задоволено у
повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції, звернувся зі
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, за якою просив
скасувати судове рішення у даній
справі, та прийняти нове про відмову у
позовних вимогах. У доводах
апеляційного оскарження, відповідач
наголошував на тому, що судом було
порушено вимоги ст.ст. 4,32-34 ГК України,
"твердження суду є прямо суперечливими
та такими, що виключають одне одного".

У своєму Відзиві на апеляційну скаргу
позивач Інститут надтвердих
матеріалів заперечив проти доводів
апеляційного оскарження, вважає їх
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню, просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 у даній справі залишити
без змін.

Ухвалою КАГС від 17.04.2014р. № 910/6688/13
апеляційну скаргу відповідача Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_5 прийнято до розгляду та
порушено апеляційне провадження.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, заслухавши пояснення
представників сторін, дійшла висновку
апеляційну скаргу відповідача СПД-ФО
ОСОБА_5 задовольнити частково, Рішення
Господарського суду міста Києва від
10.02.2014р. у даній справі скасувати
частково, а саме, скасувати в частині
стягнення штрафу у розмірі 396, 25 грн., в
іншій частині оскаржене судове рішення
залишити без змін, приймаючи до уваги
наступне.

Згідно зі ст. 101 ГПК України апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
01.01.2009 між Інститутом надтвердих
матеріалів (далі за текстом - позивач)
та СПД-ФО ОСОБА_5 (далі за текстом -
відповідач) було укладено Договір
оренди №84 нерухомого майна, що
належить до державної власності та
знаходиться на балансі Інституту
надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля
НАН України.

У позовній заяві Інститут зазначив про
те, що відповідно до п.10.2. вказаного
Договору, умови цього Договору в
частині зобов'язань щодо сплати
орендної плати та нанесених збитків
діють до виконання зобов'язання. Крім
того, в позовній заяві позивач
наголошує і на тому, що в порушення умов
Договору оренди №84 відповідач
звільнив приміщення згідно Акту
повернення-приймання приміщення 01.05.2011,
а оплату за оренду приміщення та
відшкодування податку на землю не
здійснив. Серед іншого, позивач вказав
на те, що 01.01.2008 між сторонами було
укладено Договір №79 на відшкодування
витрат по сплаті податку за землю, за
неналежне виконання якого відповідач
має заборгованість перед позивачем у
сумі 372,98 грн.

На підставі вищезазначеного, позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та просив суд стягнути з
відповідача суму боргу у розмірі 19 812,64
грн. за оренду нерухомого державного
майна за період з січня по квітень 2011
року, штраф 2% у сумі 396,25 грн., борг по
сплаті податку за землю у сумі 372,98 грн.

Відповідач, заперечуючи по
пред'явленому позову, зазначав про те,
що 24.11.2011 між сторонами було укладено
Договір про проведення поточного
ремонту в кімнатках корпусу № 14
першого поверху Інституту, за яким було
виконано ремонтні роботи на загальну
суму 22 029, 00 грн.. У січні 2012 року СПД-ФО
ОСОБА_5 підготував Акт виконаних робіт,
який надав позивачу для підписання. У
зв'язку із зволіканням Інституту
підписання цього Акту, підприємцем
було направлено позивачу Заяву про
зарахування зустрічних однорідних
вимог. З огляду на вищезазначене,
відповідач вважає, «що зобов'язання
перед позивачем припинено
зарахуванням боргу позивача в розмірі
22 029, 00 грн. та заборгованість СПД-ФО
ОСОБА_5 відсутня».

Крім того, відповідач звертав увагу
господарського суду на те, що стосовно
позову в частині стягнення штрафу
порушено строки позовної давності, які
підлягають застосуванню судом згідно
ст.ст. 258, 267 Цивільного кодексу України.

За результатами розгляду заявлених
позовних вимог суд першої інстанції
дійшов висновку про їх задоволення в
повному обсязі, приймаючи до уваги
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.01.2008 між сторонами у справі було
укладено Договір №79 на відшкодування
витрат по сплаті податку за землю.
Відповідно до п.1.2. вказаного Договору,
СПД ОСОБА_5 прийняв на себе зобов'язання
відшкодувати Інституту надтвердих
матеріалів ім. В.М. Бакуля НАН України в
повному обсязі витрати по сплаті
податку на землю в сумі 3 057 гривень + 20%
ПДВ, розрахованого за формою Головної
податкової інспекції відповідно до
виробничих площ 128 кв. м (в корпусі №14).

Відповідно до ст. 283 ГК України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Статтею 18 ЗУ "Про оренду державного та
комунального майна" передбачено, що
одним з основних обов'язків орендаря є
своєчасне і у повному обсязі внесення
орендної плати.

01.01.2009 на підставі Рішення Бюро
Президії НАН України було укладено між
сторонами у справі №910/6688/13 Договір
оренди №84 нерухомого майна (далі за
текстом - Договір оренди), що належить
до державної власності та знаходиться
на балансі Інституту надтвердих
матеріалів ім. В.М. Бакуля НАН України.

Відповідно до п.1.1. вказаного Договору
оренди, орендодавець (Інститут
надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля
НАН України) передає, а орендар (ФОП
ОСОБА_5) приймає в строкове платне
користування нерухоме державне майно:
окремий блок кімнат №№ 19, 21, 22-а, 22-б, 24-б,
площею 128,0 кв. м, розміщене за адресою:
АДРЕСА_1, що перебуває на балансі ІНМ
НАН України.

Згідно з п.2.1. Договору оренди, орендар
вступає у строкове платне користування
майном у термін, указаний у Договорі,
але не раніше дати підписання
сторонами цього Договору (у разі
нерухомого майна на строк не менше ніж
на три роки - не раніше дати державної
реєстрації Договору) та Акту
приймання-передачі майна.

Як слідує з матеріалів справи, між
сторонами було укладено Акт
приймання-передачі в орендне
користування нерухомого майна, що
належить до державної власності та
знаходиться на балансі Інституту
надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля
НАН України до Договору оренди №84 від
01.01.2009. На підставі вказаного Акту
орендодавець передав, а орендар
прийняв з 01.01.2009 майно площею 128,0 кв. м в
корпусі №14, кімнати №19, 21, 22-а, 22-б, 24-б,
поверх 1.

Пунктом 3.1. Договору оренди
передбачено, що орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 01.10.1995 №786 зі
змінами та за результатами конкурсу на
право оренди державного майна, що
проведений 26.12.2008. Крім орендної плати
орендар сплачує орендодавцю по
розрахункам орендодавця:
відшкодування комунальних платежів;
відшкодування податку на землю;
витрати на утримання будинку та
прилеглої території; інші витрати.

Відповідно до п.3.3. Договору оренди,
орендна плата перераховується
орендарем відповідно до вимог чинного
законодавства за весь час фактичного
користування приміщенням щомісячно не
пізніше 20 числа поточного місяця.
Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

У відповідності до п.3.11 Договору
оренди, у разі припинення (розірвання)
Договору оренди орендар сплачує
орендну плату до дня повернення майна
за Актом приймання-передачі включно.
Закінчення строку дії Договору оренди
не звільняє орендаря від обов'язку
сплатити заборгованість з орендної
плати, якщо така виникла, у повному
обсязі, враховуючи санкції,
Балансоутримувачу.

Згідно з п.5.1.4. Договору орендар
зобов'язується своєчасно та в повному
обсязі сплачувати орендну плату та
інші платежі за цим Договором.

Пунктом 10.3 Договору сторони
передбачили, що зміни до умов цього
Договору або його розірвання
допускається за взаємної згоди сторін.

Відповідно до п. 10.6 Договору
попередження про розірвання Договору
за ініціативою однієї із сторін
повинно бути надано іншій стороні не
пізніше як за місяць. До дня розірвання
Договору орендар зобов'язаний повністю
сплатити орендодавцю всі платежі за
цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами було укладено ряд Додаткових
угод, якими внесено зміни до Договору
оренди №84 від 01.01.2009 щодо оплати оренди
державного майна, строку дії Договору.
Так, зокрема, відповідно до Додаткової
угоди №3 продовжено строк дії Договору
оренди №84 від 01.01.2009 до 30.11.2011.

Відповідно до службової записки від
25.03.2011, позивач повідомив про те, що у
зв'язку із зверненням орендаря, вважати
Договір оренди №84 від 01.01.2009 достроково
розірваним з 01.05.2005.

За Актом повернення-приймання
приміщень орендар повернув, а
орендодавець прийняв 01.05.2011 приміщення,
загальною площею 128,0 кв.м.

Дослідивши матеріали справи суд першої
інстанції встановив, що позивачем було
виставлено відповідачу відповідні
рахунки за Договором оренди:

рахунок №188 від 31.01.2011 за оренду
приміщення за січень 2011 на суму 834,83
грн.; рахунок №189 від 31.01.2011 за оренду
приміщення за січень 2011 на суму 4 250,80
грн.; рахунок №453 від 28.02.2011 за оренду
приміщення за лютий 2011 на суму 778,19 грн.;
рахунок №454 від 28.02.2011 за оренду
приміщення за лютий 2011 на суму 4 060,70
грн.; рахунок №455 від 28.02.2011 за оренду
приміщення за лютий 2011 на суму 773,51 грн.;
рахунок №700 від 31.03.2011 за оренду
приміщення за березень 2011 на суму 821,46
грн.; рахунок №701 від 31.03.2011 за оренду
приміщення за березень 2011 на суму 4 232,80
грн.; рахунок №702 від 31.03.2011 за оренду
приміщення за березень 2011 на суму 858,49
грн.; рахунок №938 від 29.04.2011 за оренду
приміщення за квітень 2011 на суму 832,14
грн.; рахунок №939 від 29.04.2011 за оренду
приміщення за квітень 2011 на суму 4 287,83
грн.; рахунок №940 від 29.04.2011 за оренду
приміщення за квітень 2011 на суму 869,65
грн.

Позивач зазначав, що відповідачем було
частково сплачено борг за рахунком №188
на суму 87,76 грн. та борг за рахунком №454
на суму 2 700,00 грн.

За Договором №79 від 01.01.2008 позивачем
було виставлено рахунок відповідачу
про відшкодування податку на землю за
квітень 2011 на суму 372, 98 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було повернуто
орендоване приміщення, при цьому
заборгованість за вказаними рахунками
сплачена не була.

Станом на час розгляду справи як у суді
першої інстанції, так і під час
апеляційного перегляду справи,
відповідачем доказів сплати
заборгованості за Договором суду не
було надано.

З огляду на те, що нормами чинного
законодавства України передбачено що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а також враховуючи, що
умовами Договору оренди передбачено
прямий обов'язок орендаря сплачувати
орендні платежі (п.5.1.4. Договору оренди),
а також передбачено відшкодування
орендарем податку на землю (п.3.1.
Договору оренди), з урахуванням
відсутності в матеріалах справи
доказів сплати відповідачем вказаної
заборгованості, позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
боргу за оренду у сумі 19 812,64 грн. та
боргу по відшкодуванню податку на
землю у сумі 372,98 грн. судом першої
інстанції визнано такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача штрафу 2%
господарський суд послався на
наступне.

У відповідності до п.9.1. Договору
оренди, за невиконання або неналежне
виконання зобов'язань за цим Договором
сторони несуть відповідальність
згідно з п.п.3.6, 3.7 цього Договору.

Пунктом 3.7 Договору оренди передбачено,
що у разі, якщо на дату сплати орендної
плати заборгованість за нею становить
загалом не менше ніж три місяці,
орендар також сплачує штраф у розмірі 2%
від суми заборгованості.

Судом першої інстанції було перевірено
розрахунок позивача щодо заявленого
штрафу та встановлено, що вказаний
розрахунок відповідає вимогам чинного
законодавства, зокрема нормам вказаних
статей, з огляду на що позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача штрафу
у сумі 396,25 грн. визнано
такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає висновок
господарського суду про стягнення
штрафу у сумі 396, 25 грн. помилковим, з
огляду на таке.

Згідно ст. 258 ЦК України встановлено, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Як свідчать матеріали справи штраф в
розмірі 2% нараховано за період з січня
по квітень 2011 року, в той час як позивач
звернувся до господарського суду 05.04.2013
року, тобто з моменту нарахування
штрафу пройшло два роки.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів,
оскаржене рішення в частині стягнення
штрафу у розмірі 396, 25 грн. підлягає
скасуванню, оскільки штраф заявлено
позивачем з пропуском строку позовної
давності, визначеної ст. 258 ЦК України.

За доводами апеляційного оскарження,
наведених відповідачем у скарзі,
повторено заперечення, що надавались
суду першої інстанції по пред'явленому
позову. Зокрема, скаржник наполегливо
стверджує. що проведений ним
взаємозалік «зустрічних однорідних
вимог» повністю відповідає змісту ч. 3
ст. 203 ЦК України, на підставі чого
відповідач вважає пред'явлений борг з
орендної плати в розмірі 19 812, 06 грн. та
відшкодування за землю в розмірі 372, 98
грн. сплаченим у повному обсязі.

Вищенаведені ствердження скаржника, за
оцінкою колегії суддів, є
безпідставними, з огляду на те, що Акт
приймання-здачі виконання будівельних
робіт за грудень 2011 року по Договору
від 24.11.2011 б/н не було підписано обома
сторонами. Об'єм виконаних робіт у сумі
22 022, 00 грн., про який стверджує
відповідач у своїй скарзі, не
підтверджено документально ні під час
розгляду справи у суді першої
інстанції, ні під час апеляційного
перегляду справи.

Крім того, слід зазначити про те, що
відповідно до ч. 6 ст. 45 Бюджетного
кодексу України, забороняється
проведення розрахунків з бюджетом у
негрошовій формі, у тому числі шляхом
взаємозаліку, застосування векселів,
бартерних операцій та зарахування
зустрічних платіжних вимог у
фінансових установах, за винятком
операцій, пов'язаних з державним
боргом, та випадків, передбачених
законом про Державний бюджет України. З
чого випливає висновок про те, що
Інституту надтвердих матеріалів, як
державній установі заборонено
проводити взаємозаліки з
господарюючими суб'єктами.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що заявлені позовні
вимоги про стягнення боргу по орендній
платі у розмірі 19 812, 60 грн. та
відшкодування податку за землю у сумі
372,98 грн. задоволено господарським
судом правомірно і в цій частині
оскаржене рішення слід залишити без
змін, в частині позовних вимог про
стягнення штрафу у розмірі 396,25 грн.
слід відмовити, як заявленого
необгрутовано.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014р. №
910/6688/13 скасувати частково.

Прийняти нове судове рішення в
наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відповідача Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_5 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р
НОМЕР_2 у Печерській філії «Приватбанк»
у м. Києві, МФО 300528) на користь позивача
Інституту надтвердих матеріалів ім.
В.М.Бакуля Національної академії наук
України (04074, м. Київ, вул. Автозаводська,
2, , р/р 1585 в Головному
управлінні державної казначейської
служби України м. Києва, МФО 820019)
грошові кошти: основний борг за оренду
майна у розмірі 19 812 (дев'ятнадцять
тисяч вісімсот дванадцять) грн. 64 коп.;
відшкодування податку за землю у сумі
372 (триста сімдесят дві) грн. 98 коп.; та
судовий збір у сумі 1 720 (одна тисяча
сімсот двадцять) грн.50 коп.

В частині позовних вимог про стягнення
штрафу у розмірі 396,25 грн. відмовити".

Зобов'язати Господарський суд міста
Києва видати відповідний наказ.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2014р. №
910/6688/13 набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2014р. №
910/6688/13 може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України у 20-деннй
строк.

Матеріали справи № 910/6688/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Т.В. Ільєнок

Судді
Г.В. Корсакова

Є.Ю. Шаптала