КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р. Справа№ 910/23164/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Авдеєва П.В.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання
Климович М.І.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2- особисто,

ОСОБА_3 за договором,

від відповідача: Озарків І.Д. - за
довіреністю

від третьої особи-1:Мазнєв А.П. -
керівник

від третьої особи-2: не з'явились

від третьої особи-3: не з'явились

від третьої особи-4: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 року

у справі № 910/23164/13 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до відповідача: Київської обласної
спілки споживчих товариств
"Обспоживспілка"

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:

1. Закритого акціонерного товариства
"СТ Бородянка"

2. Приватного підприємства "Расалєс"

3. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Л.К.О." в особі філії
"Л.К.О.-О"

4. Іноземного підприємства "Кока-кола
Беверіджиз Україна Лімітед"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до Київської
обласної спілки споживчих товариств
"Обспоживспілка" про зобов'язання
повернути майно та бухгалтерську
документацію на загальну суму 222686,31
грн..

За списками викладеними у заяві, що
надійшла до господарського суду міста
Києва 04.02.2014 року позивач просить суд
зобов'язати відповідача повернути
майно (за переліком вказаним в заяві),
бухгалтерську документацію, оригінали
договорів суборенди майна та акти
прийому-передачі з ТОВ "Л.К.О."
представлене філією "Л.К.О." та договір
поставки продукції.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 року у справі № 910/23164/13
(суддя Ващенко Т.М.) відмовлено у
задоволенні позовних вимог Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулась до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою., відповідно до якої просить
скасувати рішення та прийняти нове,
яким задовольнити позовні вимоги щодо
повернення майна та залишити без
розгляду вимоги, щодо повернення
бухгалтерської документації.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 року у
складі колегії суддів: головуючий
суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І.,
Шаптала Є.Ю., апеляційна скарга
прийнята до розгляду, порушено
апеляційне провадження у справі,
розгляд справи призначено на 11.06.2014
року.

У зв'язку з перебуванням судді Шаптали
Є.Ю. на лікарняному, розпорядженням
секретаря судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
11.06.2014 року, для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді
Авдеєв П.В., Самсін Р.І.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
оскаржуване рішення не обґрунтовано,
не відповідає вимогам закону та
матеріалам справи, а також грубо
порушує законні права апелянта.

Третя особа-2, третя особа-3 та третя
особа-4 до судового засідання, що
відбулось 11.06.2014 року, не з'явились, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що
неявка представників третьої особи-2,
третьої особи-3 та третьої особи-4 не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги за наявними у справі
матеріалами, та, за таких обставин,
розгляд справи за відсутності
зазначених учасників процесу є
можливим.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, присутніх в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

07.12.2006 року між позивачем (Орендарем) та
третьою особою-1 (Орендодавець) було
підписано Договір оренди нежилих
приміщень від 07.12.2006 року (далі -
Договір), за умовами якого (п. 1.1, п. 1.2, п.
2.1) Орендодавець передав в оренду
Орендарю частину приміщення ресторану,
загальною площею 120 кв.м за адресою: смт.
Городянка, вул. Леніна, 337, для
здійснення торгівельної діяльності.

Строк дії Договору пунктом 3.1
встановлено один рік з 07.12.2006 року та у
відповідності до п. 11.2 Договору
продовжувався до 07.12.2013 року.

Як зазначалось, позовними вимогами у
даній справі є зобов'язання повернути
майно та бухгалтерську документацію на
загальну суму 222686,31 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на приписи
ст. ст. 386-387 Цивільного кодексу України,
вмотивовані тим, що відповідач
незаконно заволодів майном позивача,
що завдало останньому збитків.

Судова колегія, оцінюючи подані докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, погоджується з висновками, з
яких виходив місцевий господарський
суд при прийнятті оскаржуваного
рішення з наступних підстав.

В силу приписів статей 316, 317, 319
Цивільного кодексу України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

За змістом права власності,
визначеного у статті 317 Цивільного
кодексу України, власникові належить
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (пункт 1 статті 321 вказаного
Кодексу).

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Захист права власності врегульовано
главою 29 Цивільного кодексу України,
яка передбачає наступні способи
захисту: право власника на
витребування майна із чужого
незаконного володіння (ст. 387
Цивільного кодексу України), на
витребування майна від добросовісного
набувача (ст. 388 Цивільного кодексу
України), витребування грошей та цінних
паперів (ст. 389), захист права власності
від порушень, не пов'язаних із
позбавленням володіння (ст. 391
Цивільного кодексу України), визнання
права власності (ст. 392 Цивільного
кодексу України) тощо.

Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним (ст. 387 Цивільного
кодексу України).

Таким чином, норма статті 387 Цивільного
кодексу України встановлює право
власника витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним
(віндикаційний позов).

Віндикаційний позов має місце, коли у
власника зберігається право власності,
але він не може його здійснювати,
оскільки річ вибула із його володіння і
перебуває у неправомірному
(незаконному) володінні іншої особи.
Тобто віндикаційний позов - це позов
неволодіючого власника до незаконно
володіючого невласника з метою
відновлення порушеного володіння
річчю шляхом вилучення її у натурі.

Важливою умовою звернення з
віндикаційним позовом є відсутність
між позивачем і відповідачем
зобов'язально-правових відносин.

Крім того, при розгляді віндикаційного
позову позивач повинний підтвердити
право власності на витребуване майно,
факт вибуття майна з його володіння,
наявність майна у незаконному
володінні відповідача, відсутність у
відповідача правових підстав для
володіння майном. На підтвердження
наявності у позивача суб'єктивного
права на витребуване майно позивач
повинен надати суду відповідні докази.
(Відповідна правова позиція
відображена в постанові Вищого
господарського суду України від 19.07.2011
р. у справі № 5002-18/3226.1-2010).

Отже, умовами задоволення такого
позову є обставини, які підтверджують
правомірність вимог позивача про
повернення йому майна з чужого
незаконного володіння.

Разом з тим, позивачем жодними
належними засобами доказування не
доведено суду факт вибуття спірного
майна з його володіння, наявність майна
у незаконному володінні відповідача та
відсутність у відповідача правових
підстав для володіння майном, як і не
доведено, що саме вказане в позовній
заяві майно перебуває у відповідача.
Крім того, за твердженням самого
позивача, частина спірного майна
належить третім особам-2, 3, 4 та була
передана позивачу в оренду.

При цьому, судом враховано, що товарні
чеки, накладні, квитанції до
прибуткового касового ордеру, акт
інвентаризації від 07.03.13., який
проведений позивачем, не можуть бути
належними доказами для встановлення
того, що саме спірне майно (визначений
позивачем перелік майна) належить на
праві власності позивачу та перебуває
у володінні відповідача.

Надані позивачем договори оренди,
суборенди майна з третіми особами
підтверджують, що частина майна, щодо
якого пред'явлено позовні вимоги не
належить позивачу на праві власності.

На підтвердження факту вибуття
спірного майна з володіння позивача,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
посилається на витяги про порушення
кримінальних проваджень № 000296 та
№ 000315.

Разом з тим, вказані витяги не
підтверджують факт вибуття спірного
майна з володіння позивача, оскільки
свідчать виключно про факт відкриття
кримінального провадження за заявою
позивача проти невстановлених осіб.
Надана позивачем постанова від 27.03.13.
свідчить про факт закриття
кримінального провадження № 0000314
проти фізичних осіб за відсутності в
діянні складу кримінального
правопорушення. При цьому, жодних
відомостей стосовно того, яке
відношення зазначені фізичні особи
мають до сторін в даній справі,
матеріали справи не містять.

Апелянтом від 05.06.2014 року було додано до
матеріалів справи Довідку по
кримінальному провадженню №0000314
від 11.03.2013 року.

Як зазначено у наведеній довідці, було
встановлено, що 11.03.2013 року о 13:30 годині
гр.. ОСОБА_5, який працює на посаді
начальника служби безпеки Київської
обласної спілки споживчих товариств
«Облспоживспілка» разом з гр. ОСОБА_6,
який працює директором підприємства
споживчої кооперації ресторану
«Бородянка» (кафе-бар «Айсберг»), що
знаходиться за адресою Київська
область Бородянський район смт.
Бородянка, вул. Леніна, 337, в якому
знаходилось майно гр. ОСОБА_2.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, 27.03.2013 року слідчим СВ
Бородянського РВ ГУМВС України в
Київській області лейтенантом міліції
Напісочим Є.Є., за результатами
розгляду матеріалів досудового
розлідування, внесеного до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000314 від 11.03.2013 року за
повідомленням Мазнєва А.П., було
прийнято постанову про закриття
кримінального провадження.

Наведену Постанову було прийнято у
зв'язку з встановленням відсутності в
діянні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складу
кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 356 Кримінального
кодексу України.

Із зазначеною постанови про закриття
кримінального провадження, по якому
видано Довідку, подану апелянтом
жодним чином не вбачається
встановлення обставин, викладених у
довідці.

Разом з тим надана довідка не надає
можливості визначити коли були
встановлені зазначені в ній обставини,
а саме є незрозумілим чи такі обставини
було встановлено до закриття вказаного
кримінального провадження, чи після
такого закриття в рамках іншого
провадження.

З огляду на таке, надана апелянтом
довідка по кримінальному провадженню
№0000314 від 11.03.2013 року, не є
належним доказом, який би свідчив про
наявність обставин, на які посилається
позивач у даній справі в обґрунтування
своїх вимог.

Також, щодо прийняття вказаної довідки
як доказу у справі судова колегія
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
17.05.2011 року " Про деякі питання практики"
відповідно до частини першої статті 101
ГПК апеляційний суд переглядає справу
за наявними у ній і додатково поданими
доказами.

Додаткові докази приймаються
апеляційним судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття
додаткових доказів суд апеляційної
інстанції повинен повно і всебічно
з'ясовувати причини їх неподання з
урахуванням конкретних обставин
справи і об'єктивно оцінити поважність
цих причин. У разі прийняття додаткових
доказів у постанові апеляційної
інстанції мають зазначатися підстави
такого прийняття.

До згаданих підстав належить, зокрема,
необґрунтоване відхилення судом
першої інстанції клопотань сторін про
витребування господарським судом
доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому
разі суд апеляційної інстанції за
відповідним клопотанням сторони
самостійно витребує необхідні
додаткові докази.

У даному випадку, апелянтом не подано
жодних обставин, які б перешкоджали
йому подати суду першої інстанції
Довідку по кримінальному провадженні
№0000314 від 11.03.2013 року щодо
обставин, встановлених в кримінальному
провадженні, яке було закрито
постановою слідчого СВ Бородянського
РВ ГУМВС України в Київській області
лейтенантом міліції Напісочним Є.Є. від
27.03.2013 року.

За таких обставин, у апеляційного суду,
в будь-якому випадку, відсутні підстави
для прийняття поданого апелянтом
додаткового доказу.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Звертаючись до господарського суду,
позивач вказує у позовній заяві
предмет та підстави позову, тобто,
самостійно визначає, яке його право, на
його суб'єктивну думку, є порушеним, та
в який спосіб належить здійснити
судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам
належить з'ясувати наявність
порушеного права позивача та
відповідність обраного ним способу
захисту порушеного права способам,
визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

До господарського суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Отже, необхідною умовою для звернення
до суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивача у справі, в
даному випадку - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Тобто, підставами для
захисту цивільного права є його
порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, господарський суд зазначає,
що під порушенням права слід розуміти
такий стан суб'єктивного права, при
якому воно зазнавало протиправного
впливу з боку правопорушника,
внаслідок якого суб'єктивне право
уповноваженої особи зазнало зменшення
або ліквідації як такого. Порушення
права пов'язане з позбавленням його
носія можливості здійснити,
реалізувати своє право повністю або
частково.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем належними засобами
доказування не доведено суду порушення
з боку відповідача законних та
охоронюваних інтересів позивача,
оскільки позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження наявності обставин, з
якими закон пов'язує наявність підстав
для задоволення позовних вимог про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, як і не подано
доказів порушення саме відповідачем
прав і охоронюваних законом інтересів
позивача, у зв'язку з чим позовні вимоги
не можна вважати обґрунтованими.

З огляду на викладене позовні вимоги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
необґрунтованими, безпідставними та
такими, в задоволені яких вірно
відмовлено судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки відповідають дійсним
обставинам справи і підтверджуються
достовірними доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
13.02.2014 року у справі № 910/23164/13
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Разом з тим, доводи Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду міста Києва від
13.02.2014 року у справі № 910/23164/13 є
необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду міста Києва від
13.02.2014 року у справі № 910/23164/13 - залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 року у справі № 910/23164/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23164/13 повернути
до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
С.А. Гончаров

Судді
П.В. Авдеєв

Р.І. Самсін