ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.06.14р. Справа № 904/2143/14

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Чернівці

до Приватного підприємства
"Дніпротранслогістік", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 21 383,68 грн.

Суддя Турчин С.О.

Секретар судового засідання Сергієнко
П.М.

Представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

Суть спору:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся з позовом до приватного
підприємства "Дніпротранслогістік" про
стягнення 21383,68грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за контрактом заявкою №39/10
на перевезення вантажу у міжнародному
сполученні щодо оплати наданих послуг
з перевезення вантажу.

Ухвалою суду від 04.04.14р. порушено
провадження по справі та призначено
слухання на 16.04.14р.

16.04.14р. в судове засідання повноважні
представники сторін не з'явились.
За результатами судового
засідання розгляд справи відкладено до
14.05.14р.

12.05.14р. представником позивача подано
клопотання про розгляд справи без
участі представника позивача.

Ухвалою суду від 15.05.2014 прийнято справу
№904/2143/14 до розгляду суддею Первушин
Ю.Ю. та призначено розгляд справи у
засіданні на 21.05.2014р. о 10:30год.

Ухвалою суду від 19.05.2014 прийнято справу
№904/2143/14 до розгляду суддею Турчин С.О.
та призначено розгляд справи у
засіданні на 21.05.2014р. о 10:30год.

21.05.14р. в судове засідання повноважні
представники сторін не з'явились.
За результатами судового
засідання оголошено перерву до 03.06.14р.

03.06.14р. в судове засідання повноважні
представники сторін не з'явились.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Так, згідно витягом з ЄДРПОУ станом на
06.05.14р. адресою відповідача є:
м. Дніпропетровськ, вул. Берінга, буд.
124.Відповідачу були направлені судові
повістки за вказаною адресою, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи поштовими конвертами, що
повернулися до господарського суду
Дніпропетровської області з відміткою
про закінчення строку зберігання.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся, вимоги суду не виконав.

Згідно зі ст. 75 ГПК України за
результатами судового засідання
справу було розглянуто за участю
повноважного представника позивача за
наявними в ній матеріалами та
оригіналами документів наданих
позивачем додатково на вимоги суду в
обґрунтування своїх позовних вимог .

В судовому засіданні, в порядку ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.

Фіксація судового процесу технічними
засобами не проводилася.

Дослідивши матеріали справи, суд -

встановив:

В матеріалах справи міститься копія
контракту-заявки №39/10 від 05.10.13р., де в
якості експедитора зазначено ПП
„Дніпротранслогістик".

Згідно з вказаним контрактом - заявою,
перевізник зобов'язується здійснити
перевезення вантажу за маршрутом: м.
Новокузнецьк (Росія) - Київ (Україна).
Вартість перевезення складає
21000,00грн. Строк оплати до 10 банківських
днів, оплата здійснюється після
надання оригіналів СМR, рахунки та акти
виконаних робіт.

Суд вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позову з таких підстав.

В ході вирішення спору позивачем не
виконані вимоги ч. 1 ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України та не доведена наявність
обставин, що можуть бути підставами для
задоволення позову.

Як зазначалось вище, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1,
обґрунтовуючи свої вимоги, посилається
на невиконання відповідачем
зобов'язань з оплати наданих послуг за
контрактом - заявкою №39/10 від 05.10.13р.

Однак, на вимогу суду, позивачем не
надано оригінал контракту - заявки №39/10
від 05.10.13р., з оригіналом підпису
та відтиску печатки ПП
„Дніпротранслогістик", а надана суду
ксерокопія контракту - заявки №39/10 від
05.10.13р. містить тільки проставлений
підпис та відтиск печатки фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 без
зазначення найменування перевізника.

В той же час, позивачем надано, на
вимогу суду, в якості доказу виконання
зобов'язань за контрактом - заявкою
№39/10 від 05.10.13р. оригінал акту здачі -
приймання виконаних робіт на якому
відсутні підпис і відтиск печатки
відповідача.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є: 1)
договори та інші правочини; 2) створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; 4) інші
юридичні факти. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

В матеріалах справи наявні наступні
документи, що підтверджують надання
послуг перевізником з перевезення
вантажу за маршрутом: м. Новокузнецьк
(Росія) - Київ (Україна):

- оригінал та копія
товарно-транспортної накладної СМR
№103363, в графі „підпис та штамп
перевізника" зазначено: P.E. ОСОБА_2;

- оригінал митної декларації ДКД -
ЕЕ №12500000.2013.940975, в графі „найменування
фірми перевізника" зазначено: ПП
„ОСОБА_2";

- оригінал уніфікованої митної
квитанції МД-1 серія 80512Е №0085676, в графі
„прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи або назва підприємства"
зазначено: ПП „ОСОБА_2";

Також, позивач надав до матеріалів
справи, в підтвердження направлення на
адресу відповідача пакету документів,
які є підставою для здійснення
відповідачем оплати послуг з
перевезення, наступні документи:

- оригінал та копію
товарно-транспортної накладної
№9117 „Нова Пошта", в графі
„інформація про відправника"
зазначено: приватна особа ОСОБА_2;

- оригінал та копію
товарно-транспортної накладної СМR
№103363, в графі „підпис та штамп
перевізника" зазначено: P.E. ОСОБА_2;

- копію рахуноку-фактури №12 від
14.10.13р.

Вищевказані докази, не дозволяють
стверджувати про те, що між сторонами
склалися правовідносини пов'язані з
перевезення вантажу на виконання
контракту - заявки №39/10 від 05.10.13р. та
саме фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 здійснено перевезення вантажу.

Таким чином, зазначені та додані до
позовної заяви документи, які
підтверджують виконання контракту -
заявки №39/10 від 05.10.13р. не можуть бути
підставою для задоволення позовних
вимог.

Надані позивачем товарно-транспортна
накладна СМR №103363, митна декларація ДКД
- ЕЕ №12500000.2013.940975, уніфікована митна
квитанція МД-1 серія 80512Е №0085676 свідчать
про те, що надання послуг з перевезення
здійснювались перевізником - ПП ОСОБА_2

Також, 03.06.14р. до суду позивачем
надіслано заяву про надання доказів до
суду. Згідно доданих до заяви додатків
позивачем надано оригінал
договору-доручення №15/07.2013
транспортної експедиції з перевезення
по перевезенню вантажів
автомобільними транспортними засобами
у міжнародному та міжміському
сполученні від 15.07.13р. укладений між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(Експедитор) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (Перевізник)

Згідно з ч.1.2 ст. 1000 ЦК України, за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути
встановлено виключне право повіреного
на вчинення від імені та за рахунок
довірителя всіх або частини юридичних
дій, передбачених договором. У договорі
можуть бути встановлені строк дії
такого доручення та (або) територія, у
межах якої є чинним виключне право
повіреного.

Відповідно до п.1.1 вищевказаного
договору, експедитор доручає від імені
та за рахунок замовника, а перевізник
приймає на себе зобов'язання щодо
забезпечення доставки вантажів
автомобільним транспортом по
території України, та по території
іноземних держав згідно заявок
експедитора. Номенклатура, кількість,
спосіб перевезення та вимоги до
транспортного засобу, особливі умови
та інші умови виконання послуг
оговорюються в заявках, які додаються
до договору, і є невід'ємною частиною
договору.

Суд зазначає те, що наявний в
матеріалах справи договір-доручення
№15/07.2013 транспортної експедиції з
перевезення вантажів автомобільними
транспортними засобами у міжнародному
та міжміському сполученні від 15.07.13р.
укладений між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (Експедитор) та
фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_2 (Перевізник) не дозволяють
стверджувати про те, що позивачем
доручено перевізнику здійснити
перевезення вантажу саме на виконання
контракту - заявки №39/10 від 05.10.13р. Крім
того, з вищевказаного договору не
вбачається наявність зобов'язань між
ПП „Дніпротранслогістик" та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1

Також, суд бере до уваги, те, що
матеріалах справи відсутні заявки на
перевезення вантажу за договором -
доручення №15/07.2013 транспортної
експедиції з перевезення по
перевезенню вантажів автомобільними
транспортними засобами у міжнародному
та міжміському сполученні від 15.07.13р.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу на те, що нормами ч.ч.1,2
ст. 16 ЦК України, встановлено, що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.20 ГК України,
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

У позовній заяві в якості позивача
вказано фізичну особу - підприємця
ОСОБА_1

З огляду на вищевказані обставини
справи, не вбачається наявність
правовідносин та зобов'язань між
позивачем та приватним підприємством
"Дніпротранслогістік". Позивач не
довів та не надав суду доказів в
обґрунтування факту порушення його
прав відповідачем. Як вбачається з
наданих позивачем доказів, послуги з
перевезення могли здійснюватись ПП
ОСОБА_2 Тому, з врахуванням викладеного,
право подачі позовної заяви, згідно
вимог ст. 1 ГПУ України, може належати за
наявності зобов'язань ПП
ОСОБА_2, як особі права якої могли бути
порушені. Таким чином, з огляду на
наявні в матеріалах справи документи,
належним позивачем може бути ПП ОСОБА_2

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позовні вимоги фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими
та не підтверджуються матеріалами
справи, а тому не підлягають
задоволенню.

Судові витрати покладаються на
позивача згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено та підписано -
16.06.2014.

Суддя
С.О. Турчин