ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.05.2014
Справа №905/1934/14

Господарський суд Донецької області у
складі: суддя Харакоз К.С.,

при секретарі судового засідання
Фроловій Т.С.,

розглянувши справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МОСБУДІНВЕСТ",
м.Костянтинівка, Донецька область,

до відповідача Костянтинівського
підприємства колективної власності
"Спецбуд", м.Костянтинівка, Донецька
область,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» м. Київ,

про визнання публічних торгів такими,
що відбулися та визнання права
власності на майно -

За участю:

представник позивача Москаленко А.В.
(директор);

представник відповідача Годз О.П.
(арбітражний керуючий);

СУТЬ СПОРУ:

Позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю "МОСБУДІНВЕСТ",
м.Костянтинівка, Донецька область
звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до
відповідача Костянтинівського
підприємства колективної власності
"Спецбуд", м.Костянтинівка, Донецька
область, про визнання публічних торгів,
проведених Міжрегіональною
Українською біржею з реалізації майна
відповідача, а саме будівлі АБЗ зі
складом сипких матеріалів (Літ.Д-1, Л)
загальною площею 71,40кв.м. та будівлі ГРП
(Літ.Ж) загальною площею 30,20кв.м.,
розташованого за адресою:
м.Костянтинівка, вул.Мірошніченко, б.79,
від 27.07.2012р. такими, що відбулися; та
визнання за Товариством з обмеженою
відповідальністю "МОСБУДІНВЕСТ" права
власності на придбане на прилюдних
торгах 27.07.2012р. майно, зазначене в
протоколах прилюдних торгів №1 та №2
від 27.07.2012р., а саме будівлі АБЗ зі
складом сипких матеріалів (Літ.Д-1, Л)
загальною площею 71,40кв.м. та будівлі ГРП
(Літ.Ж) загальною площею 30,20кв.м.,
розташованого за адресою:
м.Костянтинівка, вул.Мірошніченко, б.79.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на протоколи ведення
біржових торгів №1, №2 від 27.07.2012р.;
договори купівлі-продажу будівлі від
31.01.2013р. Зазначає, що в результаті
ухилення ліквідатора від
нотаріального посвідчення договорів
купівлі-продажу будівлі від 31.01.2013р.,
позивач позбавлений можливості
зареєструвати право власності на
придбане нерухоме майно. Як на правову
позицію позивач посилається на ст.ст.
328, 638, 640 ЦК України.

Відповідач 06.05.14р. надав заперечення на
позовну заяву, в яких повідомляє, що
21.06.2010р. відносно
підприємства-відповідача порушено
справу про банкрутство. 12.10.2010р.
відповідач визнаний банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру. Після
укладання договорів купівлі-продажу
будівлі від 31.01.2013р. звернення позивача
щодо нотаріального посвідчення
зазначених договорів до ліквідатора не
надходило. Також ліквідатор
відповідача звертає увагу на
відсутність в матеріалах справи
відповідного рішення комітету
кредиторів щодо продажу майна
підприємства.

25.03.2014р. господарським судом було
порушено провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.05.2014р. до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача залучено
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» м.Київ.

Представник позивача в судове
засідання 26.05.2014 року з'явився, позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позову заперечував.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, свого ставлення
щодо позовних вимог не висловив.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 21.06.2010р. за заявою
Управління Пенсійного фонду України в
м.Костянтинівці була порушена справа
№42/101Б про банкрутство
Костянтинівського підприємства
колективної власності „СПЕЦБУД"
м.Костянтинівка в наслідок його
фінансової неспроможності, введена
процедура розпорядження майном
боржника, розпорядником майна
призначений арбітражний керуючий
Губанов Д.Л.

Постановою господарського суду
Донецької області від 12.10.10р.
відповідач визнаний банкрутом,
відкрита ліквідаційна процедура
строком на 6 місяців до 12.04.11р. та
призначений ліквідатор - арбітражний
керуючий Губанов Д.Л.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 06.11.2012р. ліквідатором по
справі призначено арбітражного
керуючого Годза Олега Петровича.

27.07.2012р. Міжрегіональною Українською
Біржею були проведені баржеві торги за
участю ТОВ «МОССТРОЙІНВЕСТ» в особі
ліквідатора Багрія В.М. В протоколах
ведення біржових торгів №1, №2 від
27.07.2012р. зафіксовано продаж Лота №120 -
будівлі побутових АБЗ зі складом
сипких матеріалів (Літ.Д-1, Л) загальною
площею 71,40кв.м., адреса: Донецька
область, м.Костянтинівка,
вул.Мірошніченко, б.79 та Лота №121 -
будівлі ГРП (Літ.Ж) загальною площею
30,20кв.м., адреса: Донецька область,
м.Костянтинівка, вул.Мірошніченко, б.79,
які були придбані позивачем за ціною
49160,00грн. та 24258,00грн. відповідно.

31.01.2013 року між Костянтинівським
підприємством колективної власності
"Спецбуд", м.Костянтинівка, Донецька
область, в особі ліквідатора Годза
Олега Петровича та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"МОСБУДІНВЕСТ", м.Костянтинівка,
Донецька область укладені договори
купівлі-продажу будівлі, відповідно до
п.1 яких відповідач продав шляхом
проведення біржових торгів, а позивач
купив: будівлі побутових АБЗ зі складом
сипких матеріалів (Літ.Д-1, Л) загальною
площею 71,40кв.м., вартістю 49160,00грн., та
будівлі ГРП (Літ.Ж) загальною площею
30,20кв.м., вартістю 24258,00грн., які
розташовані за адресою: Донецька
область, м.Костянтинівка,
вул.Мірошніченко, б.79 і оплатив їх
вартість за ціною та на умовах,
встановлених договором.

Договори купівлі-продажу будівлі від
31.01.2013 року підписані представниками
підприємств та скріплені їх печатками.
Нотаріальне посвідчення Договорів не
здійснювалося.

За актами приймання-передачі від
31.01.2013р. позивачу були передані будівлі
побутових АБЗ зі складом сипких
матеріалів (Літ.Д-1, Л) загальною площею
71,40кв.м., вартістю 49160,00грн., та будівлі
ГРП (Літ.Ж) загальною площею 30,20кв.м.,
вартістю 24258,00грн., які розташовані за
адресою: Донецька область,
м.Костянтинівка, вул.Мірошніченко, б.79.

Документи в підтвердження здійснення
позивачем оплати за договорами
купівлі-продажу будівлі від 31.01.2013р. у
сумі 49160,00грн., та 24258,00грн. суду не
надані.

Ухвалою від 06.05.14р. судом було
зобов'язано Міжрегіональну Українську
біржу (83114, м. Донецьк, вул. Панфілова,
буд. 20-А) надати суду письмові пояснення
з приводу проведення торгів від
27.07.2012р., а також належним чином
засвідчені копії документів, на
підставі яких вони проводились та
якими оформлено їх результати.

Витребувані від Міжрегіональної
Української біржі судом документи
надані не були.

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна №21095618 від 29.04.14р., наданої
Реєстраційною службою
Костянтинівського міськрайонного
управління юстиції Донецької області
на запит господарського суду, записи
про державну реєстрацію права
власності або іншого речового права на
нерухоме майно - будівлі АБЗ зі складом
сипких матеріалів (літ. Д-1, Л) загальною
площею 71,40 кв.м. та будівлі ГРП (літ. Ж)
загальною площею 30,20 кв. м., розташоване
за адресою: м. Костянтинівка, вул.
Мірошниченко, буд. 79 - у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно відсутні.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15
Цивільного кодексу України цивільні
права й обов'язки виникають із дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист. Згідно з ч. 1 ст. 16
Цивільного кодексу України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Загальний перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів визначений
в ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного
кодексу України суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Способи захисту права власності
врегульовано главою 29 Цивільного
кодексу України.

Розглядаючи вимогу позивача щодо
визнання публічних торгів, проведених
Міжрегіональною Українською біржею
27.07.2012р. такими, що відбулися, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 2 ГПК України, господарський
суд порушує провадження у справі за
позовами, зокрема, підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст. 2 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» є,
зокрема, забезпечення права на
справедливий суд та повагу до інших
прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, а суд шляхом вчинення
провадження у справах здійснює захист
осіб, права і охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності.

Виходячи із змісту ст.ст. 15, 16 ЦК
України, ст. 20 ГК України та ГПК
України, застосування певного способу
судового захисту вимагає доведеності
належними доказами сукупності таких
умов:

- наявності у позивача певного
суб'єктивного права (інтересу);

- порушення (невизнання або
оспорювання) такого права (інтересу) з
боку відповідача;

- належності обраного способу судового
захисту (адекватність наявному
порушенню та придатність до
застосування як передбаченого
законодавством), і відсутність
(недоведеність) будь-якої з означених
умов унеможливлює задоволення позову.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, про захист яких
подано позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорювання і відповідно ухвалює
рішення про захист порушеного права
або відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є
диспозитивною нормою цивільного
законодавства, яке полягає у наданні
особі, яка вважає свої права
порушеними, невизнаними або
оспорюваними, можливості застосувати
способи захисту, визначені законом або
договором.

У рішенні Конституційного суду України
від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа
про охоронюваний законом інтерес)
визначено поняття «охоронюваний
законом інтерес», що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", яке треба розуміти як прагнення
до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному
рішенні зазначає, що види і зміст
охоронюваних законом інтересів, що
перебувають у логічно-смисловому
зв'язку з поняттям "права" як правило не
визначаються у статтях закону, а тому
фактично є правоохоронюваними.
Охоронюваний законом інтерес
перебуває під захистом не тільки
закону, а й об'єктивного права в цілому,
що панує у суспільстві, зокрема,
справедливості, оскільки інтерес у
вузькому розумінні зумовлюється
загальним змістом такого права та є
його складовою.

При цьому, господарський суд зазначає,
що під порушенням права слід розуміти
такий стан суб'єктивного права, при
якому воно зазнавало протиправного
впливу з боку правопорушника,
внаслідок якого суб'єктивне право
уповноваженої особи зазнало зменшення
або ліквідації як такого. Порушення
права пов'язане з позбавленням його
носія можливості здійснити,
реалізувати своє право повністю або
частково.

За таких обставин закон зобов'язує
позивача при зверненні до
господарського суду довести наявність
свого права і факт його порушення або
оспорювання з боку зобов'язаної особи -
відповідача.

Звертаючись до господарського суду,
позивач вказує у позовній заяві
предмет та підстави позову, тобто,
самостійно визначає, яке його право, на
його суб'єктивну думку, є порушеним, та
в який спосіб належить здійснити
судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам
належить з'ясувати наявність
порушеного права позивача та
відповідність обраного ним способу
захисту порушеного права способам,
визначеним у законодавстві.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Відповідно
до ст. 32 ГПК України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також обставини, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Відповідно до пункту 3.12 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» під
предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви
та матеріалів справи сутність спору
полягає у визнанні публічних торгів,
проведених Міжрегіональною
Українською біржею з реалізації майна
відповідача, а саме будівлі АБЗ зі
складом сипких матеріалів (Літ.Д-1, Л)
загальною площею 71,40кв.м. та будівлі ГРП
(Літ.Ж) загальною площею 30,20кв.м.,
розташованого за адресою:
м.Костянтинівка, вул.Мірошніченко, б.79,
від 27.07.2012р. такими, що відбулися.

При цьому, позивачем не доведено суду
належними та допустимими доказами,
оспорювання з боку зобов'язаної особи -
відповідача того факту, чи відбулися
прилюдні торги.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню в цій частині.

При розгляді вимоги позивача щодо
визнання за ТОВ "МОСБУДІНВЕСТ" права
власності на придбане на прилюдних
торгах 27.07.2012р. майно, суд виходить з
такого.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.650 Цивільного кодексу
України (ЦК України) особливості
укладення договорів на біржах,
аукціонах, конкурсах тощо
встановлюються відповідними актами
цивільного законодавства.

Згідно ст.15 Закону України «Про товарну
біржу» угоди, зареєстровані на біржі не
підлягають нотаріальному посвідченню,
угода вважається укладеною з моменту
її реєстрації на біржі.

В той же час, Закон України «Про товарну
біржу», який є спеціальним нормативним
актом щодо визначення правових умов
створення і діяльності товарних бірж
на території України є загальним
стосовно укладення договорів. З
останнього питання спеціальними є
норми Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 656
Цивільного кодексу України до договору
купівлі-продажу на біржах, конкурсах,
аукціонах (публічних торгах), договору
купівлі-продажу валютних цінностей і
цінних паперів застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено законом про ці
види договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті.

Згідно зі статтею 657 Цивільного кодексу
України договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

У відповідності з частиною 1 статті 210
ЦК України правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Таким чином, договори щодо придбання на
біржових торгах об'єктів нерухомого
майна вимагають оформлення в письмовій
формі та підлягають нотаріальному
посвідченню.

Частиною 1 ст. 47 ЦК України передбачено,
що недодержання нотаріальної форми
посвідчення угод тягне за собою їх
недійсність.

Як було встановлено судом договори
купівлі-продажу будівлі від 31.01.2013р.
нотаріально не посвідчені та державна
реєстрація договорів не проведена.

Частиною 4 статті 203 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

У разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним, що
обумовлено п.1 ст.220 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до частини 2 статті 215
Цивільного кодексу України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Як визначено частиною 1 статті 216
Цивільного кодексу України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України (в
редакції, діючій на момент укладення
договору) право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Позивач обґрунтовує заявлені позовні
вимоги та наявність суб'єктивного
права та інтересу, на захист яких він
звернувся до суду, тим, що в результаті
ухилення ліквідатора від
нотаріального посвідчення договорів
купівлі-продажу будівлі від 31.01.2013р.,
позивач позбавлений можливості
зареєструвати право власності на
придбане нерухоме майно.

Суд зауважує, що у разі, якщо одна із
сторін ухилилася від нотаріального
посвідчення договору, у відношенні
якого сторони домовилися щодо усіх
істотних умов, і відбулося повне або
часткове виконання договору, діючим
законодавством передбачена можливість
визнати такий договір дійсним в
судовому порядку.

Так, п.2 ст. 220 ЦК України встановлено,
якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Однак, вимога про визнання договорів
купівлі-продажу будівлі від 31.01.2013р.
дійсними позивачем не заявлялася, та
відповідно судом не розглядалася.

Суд, приймаючи рішення, розглядає спір
у справі в межах предмету позову на
підставах, які визначає позивач на
власний розсуд згідно частини 1 ст. 12,
ст. 20 ЦК України.

Виходячи з викладеного, оскільки
позивач не набув у власність будівлі
побутових АБЗ зі складом сипких
матеріалів загальною площею 71,40кв.м. та
будівлі ГРП загальною площею 30,20кв.м.,
які знаходяться в м.Костянтинівка по
вул.Мірошніченко, б.79, у суду відсутні
правові підстави для визнання за
позивачем права власності на зазначені
будівлі.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 11, 15, 16, 20, 47, 203, 210, 215, 216, 220, 334, 392, 650,
656, 657 Цивільного кодексу України, ст.15
Закону України «Про товарну біржу»,
ст.ст. 1, 2, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МОСБУДІНВЕСТ",
м.Костянтинівка, Донецька область, до
відповідача Костянтинівського
підприємства колективної власності
"Спецбуд", м.Костянтинівка, Донецька
область, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» м. Київ,
про визнання публічних торгів такими,
що відбулися та визнання права
власності на майно відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано до Донецького апеляційного
господарського суду через
господарський суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 02.06.2014 року.

Суддя
К.С.
Харакоз