ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р.
Справа № 911/1369/14

за позовом Бучанської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в м.
Києві та Київській області (№ 85);

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

про стягнення 6 771,60 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача : Пономарьова Г.Г.
(доручення № 11/562 від 08.01.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3
від 27.10.1998 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Бучанської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській області
(№ 85) до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення 6 771,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 17.04.2014 року порушено
провадження у справі № 911/1369/14 та
призначено до розгляду на
06.05.2014 року.

В судовому засіданні 06.05.2014 року
розгляд справи відкладався до
20.05.2014 року у звязку з необхідністю
витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні 20.05.2014 року у
відповідності до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошувалась перерва до 17.06.2014 року.

В судовому засіданні 17.06.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Відповідач протии
позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані ними
докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові
обставин та наданих доказів, на
підставі Договору № 108 від 01.06.2011 року
(далі - Договір-1) позивачем - Бучанською
виправною колонією управління
Державної пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській
області (№ 85) надавались послуги зі
зберігання майна ФОП ОСОБА_1
(відповідачу).

За Договором-1 послуги зберігання
надавались відповідачу в період з
01.06.2011 року по 01.06.2012 року.

Вартість послуг зберігання
встановлена п.п. 3.2 Договору-1 в розмірі
2000 грн. за місяць зберігання.
Підпунктом 3.1 Договору-1 передбачено, що
оплата послуг здійснюється
відповідачем до 30 числа
розрахункового місяця.

Крім того, на підставі Договору № 109 від
01.06.2011 року (далі - Договір-2) позивач
надавав відповідачу робочу сила з
числа осіб, які відбувають покарання в
Бучанській виправ ній колонії (№ 85) в
кількості - одна особа, з оплатою на
рівні мінімальної заро бітної плати,
встановленої в Україні законодавчо, з
нарахуванням на зарплату в розмірі 50 %.

01.06.2012 року Договір-1 (№ 108 Про надання
послуг зберігання) був ро зірваний за
закінченням строку його дії і майно, що
зберігалося, було повернуто позивачем
відповідачу за актом
передавання-приймання майна із
збереження від 15.06.2012 року.

На момент розірвання Договору-1 і
передачі майна за відповідачем
рахувалась дебіторська заборгованість
перед позивачем в сумі 8526,49 грн., яку
відповідач сплатив протягом
липня-жовтня 2012 року.

У зв'язку з неможливістю продовження
дії вказаних вище договорів на
наступний кален дарний рік згідно
Постанови Кабінету міністрів України
від 30.11.2011 року № 1228, Сторони дійшли
згоди про укладення з 15.06.2012 року
Договору № 108 (далі - Договір-3) про
надання колонією послуг з ремонту
транспортних засобів відповідача.

Згідно Договору-3 позивач (Виконавець)
повинен був надати відповідачу послуги
з оренди приміщення, забезпечення
охорони майна відповідача та робочу
силу з числа засуджених, для виконання
ремонтних робіт. Ціна на послуги була
встановлена Сторонами на договірній
основі Протоколом погодження вартості
послуг в розмірі 2100 грн., заробітна
плата засуджених по винна була
оплачуватись в порядку п. 7 Договору на
підставі табелів обліку ро бочого часу.

Позивач зазначив, що за послуги, надані
за Договором-3 за період з 01.07.2012
року по 30.12.2012 року відповідачу
нарахована плата в сумі 13400 грн., з яких
відповідачем сплачено 6500 грн. в
листопаді 2012 року, неоплаченим
залишились послуги на суму 6900 грн.

Гарантійним листом від 04.03.2013 року
відповідач підтвердив суму заборгова
ності і зобов'язався розрахуватись з
боргом 01.08.2013 року.

Також, позивач повідомив, що ним у
порядку досудового врегулювання спору,
надсилались відповідачу претензії
24.05.2013 року № 11/2654 та 06.11.2013 року №
11/5302, які відповідачем задоволені
частково, шляхом сплати 1500 грн., чим
зменшив суму боргу до 5400 грн.

Позивач вважає, що відповідач не
виконав умови Договору-3 щодо
своєчасної оплати послуг. Також,
позивач повідомив, що у зв'язку з
невиконанням відповідачем обов'язку
щодо працевлаштування засуджених, ке
руючись п.п.5.2 Договір-3 був розірваний
позивачем достроково в односто
ронньому порядку.

Таким чином, позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість за надані
послуги, яка на день звернення до суду
складає 5400 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням
відповідачем зобов'язань з оплати
послуг, позивач просить стягнути з
відповідача на підставі п. 8.3. Договору-3
пеню в розмірі 0,1% від суми
прострочення, що складає 993,60 грн. та
штрафу в розмірі 7% від суми боргу, що
складає 378 грн.

Відповідач в ході розгляду спору проти
позову заперечував, зазначив, що
послуги зі зберігання за Договором-1
надавались в період з 01.06.2011 року по
01.06.2012 року і повністю оплачені, про що
також свідчить підписаний між
сторонами акт звірки розрахунків
станом на 27.06.2012 року.

Наступний Договір-3 було укладено з
15.06.2012 року, однак не надано відповідачу
примірник такого Договору, що на думку
відповідача свідчить про його не
укладення. Також, відповідач стверджує,
що послуги за Договором-3 не надавались
належним чином. В той же час, з метою
відшкодування витрат на утримання
приміщення, відповідачем було сплачено
10000 грн.

По суті позовних вимог відповідач
зазначив, що послуги за Договором-3
надавались в період з 01.07.2012 року по
30.12.2012 року, що згідно Протоколу
погодження вартості послуг від 01.06.2012
року (до Договору-3) по 2100 грн. на місяць,
мало складати 12600 грн., а не 13400 грн., як
наведено в розрахунку позивача.

Відповідач у відзиві надав зустрічний
розрахунок позову, з якого вбачається
часткове визнання позовних вимог та
необхідності оплати послуг та штрафних
санкцій за Договором-3, однак в іншому
розмірі.

З наявних обставини справи вбачається,
що відповідач визнає необхідність
оплати заборгованості за Договором-3, і
спір пов'язаний з нарахованими сумами
боргу та сумами фактичних проплат
відповідача.

Дослідивши наданий позивачем
розрахунок позову, судом встановлено,
що за Договором-3 за період з вересня по
грудень 2012 року позивач нарахував
відповідачу (за 4 місяці) оплату в
розмірі 2300 грн. за місяць, замість 2100
грн., посилаючись на п. 6.5 Договору-3,
який передбачає можливість зміни ціни
на послуги.

Однак, п. 6.5 Договору-3 допускає
можливість перегляду ціни послуг за
погодженням сторін, а не в
односторонньому порядку. Доказів
узгодження сторонами вартості послуг
за Договором-3 в розмірі 2300 грн. на
місяць, позивачем суду не надано,
відтак одностороння зміна вартості
послуг і нарахування позивачем
вартості послуг в сумі 2300 грн. є
неправомірним.

Таким чином, вартість наданих за
Договором-3 послуг за період з
01.07.2012 року по 30.12.2012 року складає 12600
грн.

Щодо наданих відповідачем доказів
оплати послуг, судом встановлено, що
відсутність заборгованості в акті
звірки розрахунків станом на 27.06.2012
року було зафіксовано у зв'язку з тим,
що ще не настав строк сплати
заборгованості за наступний період - до
30 числа розрахункового місяця (червня
2012 року).

Крім того, оскільки майно за Договором-1
було фактично передано зі зберігання
15.06.2012 року, що підтверджується наявним
в матеріалах справи актом, послуги
вважаються таким, що надавались по
15.06.2012 року.

Також, судом встановлено, що Договір-3
було укладено з 15.06.2012 року, а в
розрахунку позивача оплата за
Договором-3 нарахована з 01.07.2012 року і
період з 16.06.2012 року був приєднаний до
неоплаченого період за Договором-1 з
01.06.2012 року по 15.06.2012 року і разом за
місяць нараховано плату в сумі
2000 грн. та виставлено спірний рахунок №
85 від 11.07.2012 року, який мав бути
погашений у відповідності до Договору-3
до 10.07.2012 року.

Судом встановлено, що 2000 грн. зі
сплачених відповідачем 10000 грн.,
правомірно були зараховані позивачем в
погашення рахунку № 85 від
11.07.2012 року в оплату послуг за півмісяця
за Договором-1 та за півмісяця за
Договором-3.

Таким чином, за заявлений в позові
період заборгованості за Договором-3 з
01.07.2012 року по 30.12.2012 року відповідачем
сплачено всього 8000 грн. (6500 грн. та 1500
грн.), як і зазначено позивачем в
розрахунку позову.

Враховуючи, що, як встановлено судом,
вартість послуг за Договором-3 в період
з 01.07.2012 року по 30.12.2012 року складає 12600
грн., а не 13400 грн. (як нараховано
позивачем), з яких оплачено
відповідачем 8000 грн., заборгованість
відповідача складає 4600 грн.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського
кодексу України, ст. 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання, зокрема,
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Як передбачено ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 905 Цивільного кодексу України
передбачено, що строк договору про
надання послуг встановлюється за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено законом або іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Таким чином, за наслідками розгляду
спору судом встановлено, що
відповідачем не оплачені послуги за
Договором-3 на загальну суму 4600 грн., що
відповідачем не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Щодо нарахованих позивачем на підставі
п. 8.3. Договору-3 пені в розмірі 0,1% за
кожен день прострочення та штрафу в
розмірі 7% від суми боргу, суд зазначає,
що таке нарахування правомірно
проведено у відповідності до ч. 2 ст. 231
Господарського кодексу України,
оскільки позивач належить до
державного сектора економіки.

Як передбачено ст. 231 Господарського
кодексу України, законом щодо окремих
видів зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій, зміна якого за
погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Однак, враховуючи, що в ході розгляду
спору судом встановлено менший розмір
заборгованості, сплату якої
прострочено і на яку проведено
нарахування пені та штрафу, а саме
замість 5400 грн., заборгованість складає
4600 грн., пеня та штраф підлягають
частковому задоволенню за розрахунком
суду в межах заявленого в позові
періоду.

Як вбачається з розрахунку штрафних
санкцій, пеня в розмірі 0,1% нарахована
за 184 дні прострочення, що відповідає п.
6 ст. 232 Господарського кодексу України,
однак виходячи з суми боргу 4600 грн.,
розмір пені складає 846,40 грн. Штраф в
розмірі 7% від простроченої суми
складає 322 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню в
сумі 4600 грн. основного боргу, 846,40 грн.
пені та 322 грн. штрафу.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, що складає
1556,33 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_2) на користь Бучанської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській області
(№ 85) (08289, Київська обл., смт. Гостомель,
вул. Мирна, 3, код 08563671) 4600 грн. (чотири
тисячі шістсот гривень) основного
боргу, 846 грн. (вісімсот сорок шість
гривень) 40 коп. пені, 322 грн. (триста
двадцять дві гривень) штрафу та 1556 грн.
(одна тисяча п'ятсот п'ятдесят шість) 33
коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 17.06.2014 р.

Суддя
Т.П. Карпечкін