м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 910/6241/14 10.06.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Оціночна компанія
"Вега"

2. Районного відділу державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції у
Київській області

про визнання експертної оцінки
недійною

Суддя
Васильченко Т.В.

в присутності представників сторін:

від позивача Омельченко В.М.,
довіреність б/н від 12.05.2014;від
відповідача-1 не з'явилися;від
відповідача-2 не з'явилися.

Суть спору: Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Оціночна
компанія "Вега" та Районного відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції у Київській області
про визнання експертної оцінки, а саме:
звіту про незалежну оцінку
транспортного засобу автомобіля Mazda CX-7
чорного кольору, 2007 року випуску, номер
кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер
НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_2, від
17.10.2012, недійсною.

Заявник вважає, що висновок, а саме звіт
підлягає визнанню недійсним, оскільки
його виконано з порушенням норм
чинного законодавства про оціночну
діяльність, а отримані результати є
необ'єктивними, не відповідають
вимогам нормативно-правових актів з
оцінки вартості майна, зокрема, містять
недоліки, що вплинули на достовірність
висновків оцінки та призвели до
зниження реальної вартості
оцінюваного майна.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/6241/14 та призначено
справу до розгляду.

В судовому засіданні 10.06.2014 представник
позивача вимоги викладені в позовній
заяві підтримав, просив задовольнити.

Відповідачі своїх представників в
судове засідання 10.06.2014 не направили,
про причини неявки суду не повідомили,
хоча про час та місце проведення
судового засідання повідомлені
своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що
законодавство України, в тому числі
Господарський процесуальний кодекс
України, не зобов'язує й сторону у
справі, зокрема позивача, з'ясовувати
фактичне місцезнаходження іншої
сторони (сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи -учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Незважаючи на те, що відповідачі в
судове засідання не з'явились, суд
дійшов висновку, що їх неявка не
перешкоджає вирішенню справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
представника позивача, суд прийшов до
висновку про припинення провадження у
справі з наступних підстав.

31.08.2007 між ВАТ "КБ "Надра", (нова назва ПАТ
"КБ "Надра"), ОСОБА_2 (позичальник) та
ОСОБА_3 ( поручитель) укладено кредитний
договір "Автопакет" № 02/АМБ/64-2007-840 про
надання у тимчасове користування на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошових
коштів у сумі 45873,00 доларів США.

Згідно п.3.1.1 вказаного договору в
якості забезпечення виконання
позичальником зобов'язань щодо
погашення кредиту/кредитної лінії,
сплати відсотків та інших платежів,
передбачених цим договором, можливих
штрафних санкцій, позичальник передав
в заставу автотранспортний засіб, а
саме автомобіль марки Mazda CX-7,
реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року
випуску, чорного кольору, що
набувається позичальником по договору
купівлі-продажу автотранспортного
засобу №2908/01-07 від 29.08.2007 року,
укладеного між позичальником та ТОВ
«Японський-Автомобіль».

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2
зобов'язань по кредитному договору з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто
солідарно на користь відкритого
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» 478286 грн.21 коп. та витрати
по сплаті судового збору, про що видано
виконавчий документ № 2-3674 від 04.03.2010.

09.04.2010 державним виконавцем районного
відділу державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
з виконання виконавчого листа №2-3674
виданого 04.03.2010 Шевченківським
районним судом міста Києва про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ
«Надра» 480106,21 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем-1 на підставі постанови
районного відділу державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції від
24.09.2012 «Про призначення експерта для
участі у виконавчому провадженні»
проведено оцінку транспортного засобу
оцінювачем ОСОБА_5, за результатами
якого складено висновок про незалежну
оцінку транспортного засобу
автомобіля Mazda CX-7, чорного кольору, 2007
року випуску, номер кузова НОМЕР_1,
реєстраційний номер НОМЕР_2, власником
якого є ОСОБА_2. Відповідно до
експертного висновку вартість
вказаного транспортного засобу
становить 126000 грн. (з урахуванням ПДВ),
105000 грн. (без урахування ПДВ).

Позивач вважає, що висновок підлягає
визнанню недійсним, оскільки його
виконано з порушенням норм чинного
законодавства про оціночну діяльність,
а отриманий результат є необ'єктивним,
не відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
вартості майна, зокрема, містить
недоліки, що вплинули на достовірність
висновків оцінки та призвели до
зниження реальної вартості
оцінюваного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України до
господарського суду вправі звертатися
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (в тому числі іноземні), а також
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарським судам
підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім, спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між юридичною особою
та її учасниками (засновниками,
акціонерами, членами), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами,
членами) юридичної особи, пов'язаними
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності такої особи,
крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

7) справи у спорах з майновими вимогами
до боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України;

8) справи за заявами про затвердження
планів санації боржника до порушення
справи про банкрутство.

При цьому, вказана стаття містить
вичерпний перелік справ, підвідомчих
господарським судам України, і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 20 Господарського кодексу
України передбачені способи захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів, до яких зокрема,
відноситься визнання повністю або
частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів.
Аналогічні приписи містить і ст. 16 ЦК
України.

Тобто, господарські суди розглядають
на загальних підставах справи у спорах
про визнання недійсними актів,
прийнятих іншими органами, у тому
числі, актів господарських товариств,
які відповідно до закону чи установчих
документів мають обов'язковий характер
для учасників правовідносин, що
виникають чи припиняються з прийняттям
такого акта.

Відповідно до статті 12 Закону України
"Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" звіт про оцінку майна є
документом, що містить висновки про
вартість майна та підтверджує виконані
процедури з оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності - суб'єктом
господарювання відповідно до договору.
Звіт підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Отже, спірний звіт є результатом
практичної діяльності
фахівця-оцінювача з визначених питань
і не є актом державного чи іншого
органу, тому не може вважатись
юридичним актом, тобто офіційним
письмовим документом державного чи
іншого органу (посадової особи),
виданим в межах його компетенції,
визначеної законом, який має точно
визначені зовнішні реквізити та
породжує певні правові наслідки,
створює юридичний стан, спрямований на
регулювання суспільних відносин, має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин, поширює свою чинність на
певний час, територію, коло суб'єктів.

Не є зазначений звіт і нормативним
правовим актом, оскільки він не
встановлює, не змінює і не скасовує
норми права та неодноразово не
застосовується; не є актом
ненормативного характеру
(індивідуальним актом), оскільки він не
породжує права та обов'язки позивача та
йому не адресований.

Відтак, позивачем фактично
оскаржуються дії оцінювача, що
виходить за межі підвідомчості,
встановленої ст. 12 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена
Вищим господарським судом України в
постанові від 24.12.2009 р. у справі № 05-6-6/575
та постанові від 14.06.2011 р. у справі №
2/5/2011/5003.

Постановою Верховного Суду України від
07.10.2003 р. у справі №18/478 (03/158) також
наголошено на непідвідомчості спору
про визнання недійсним висновку
оцінювача господарським судам,
оскільки він не є юридичним актом.

До того ж суд відзначає, що статтею 58
Закону України "Про виконавче
провадження", яка зазначена позивачем
як правова підстава для звернення до
суду з даним позовом, визначено право
сторін у виконавчому провадженні на
оскарження оцінки майна до суду в
10-денний строк з дня отримання
повідомлення державного виконавця про
таку оцінку.

Однак, відповідно до положень
зазначеного Закону оцінка майна є
процесуальною дією державного
виконавця, а відтак приписи
вищенаведеної норми надають учаснику
виконавчого провадження право на
оскарження оцінки як процесуальної дії
державного виконавця, оскільки
відповідно до ст. 58 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець лише залучає оцінювача,
який здійснює свою діяльність
відповідно до Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні».

Визначення вартості, оцінка майна
боржника (ст. 58 Закону України «Про
виконавче провадження») є
процесуальною дією державного
виконавця, незалежно від того, яка
конкретно особа (сам державний
виконавець чи залучений ним суб'єкт
оціночної діяльності) здійснювала
відповідні дії, так само як і від того,
ким здійснювалося рецензування звіту
про оцінку майна. Тому сторони
виконавчого провадження мають право
оскаржувати таку оцінку, визначену за
результатами рецензування, до
господарського суду в процесуальному
порядку, передбаченому статтею 1212 ГПК
України (п.9.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» №9 від 17.10.2012).

Таким чином, враховуючи, що оцінка
спірного транспортного засобу в межах
виконавчого провадження є
процесуальною дією державного
виконавця, позовні вимоги учасника
виконавчого провадження до суб'єкта
оціночної діяльності, залученого
державним виконавцем в межах
виконавчого провадження, щодо
оскарження здійсненої оцінки, не
підлягають розгляду у господарських
судах.

Відповідної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 13.09.2012 р. у
справі № 5011-38/4624-2012.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що даний спір не підлягає
вирішенню в господарських судах
України, а відтак, провадження у справі
підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1
ст. 80 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

у х в
а л и в:

Припинити провадження у справі №
910/6241/14.

Суддя
Т.В. Васильченко