ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.
Справа № 911/1352/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи № 911/1352/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ
МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА",
ідентифікаційний код: 00191129,
місцезнаходження: 87504, Донецька обл., м.
Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1,

до товариства з обмеженою
відповідальністю "НАУКОВО-ПРАКТИЧНИЙ
МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР "КАРДІО",
ідентифікаційний код: 34968932,
місцезнаходження: 08630, Київська обл.,
Васильківський район, смт. Глеваха, вул.
Вокзальна, буд. 43,

про стягнення,

за участю представників сторін:

від позивача: Команов В.В., який діє на
підставі довіреності від 01.01.2014 року №
09/31;

від відповідача: Гордієнко С.В., яка діє
на підставі довіреності від 28.04.2014 року
б/№.

Обставини справи:

публічне акціонерне товариство
"МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ
КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (далі за текстом:
Позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовною
заявою до товариства з обмеженою
відповідальністю "НАУКОВО-ПРАКТИЧНИЙ
МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР "КАРДІО" (далі за
текстом: Відповідач) про стягнення
заборгованості за договором на
придбання технологічного обладнання
від 14.08.2013 року № 2499 у вигляді неустойки
у сумі 50 086,40 грн. (п'ятдесят тисяч
вісімдесят шість гривень 40 коп.) та
процентів у сумі 110 486,20 грн. (сто десять
тисяч чотириста вісімдесят шість
гривень 20 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що Відповідач прострочив
виконання зобов'язання за договором на
придбання технологічного обладнання
від 14.08.2013 року № 2499, у зв'язку з чим за
Відповідачем утворилась
заборгованість у вигляді неустойки у
сумі 50 086,40 грн. (п'ятдесят тисяч
вісімдесят шість гривень 40 коп.) та
процентів у сумі 110 486,20 грн. (сто десять
тисяч чотириста вісімдесят шість
гривень 20 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.04.2014 року порушено
провадження у справі № 911/1352/14, розгляд
якої призначено на 12.05.2014 року.

12.05.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Відповідача надійшов відзив на
позовну заяву від 12.05.2014 року б/н (вх.
№8675/14 від 12.05.2014 року), у якому
Відповідач просить врахувати надані
відповідачем заперечення та
контррозрахунок заявлених до
стягнення сум неустойки та процентів
річних при винесенні рішення по справі
№911/1352/14.

12.05.2014 року в судове засідання з'явився
представник Позивача, виконав вимоги
ухвали суду від 17.04.2014 року, надав
пояснення у справі. В судове засідання
з'явився представник Відповідача, який
вимоги ухвали суду від 17.04.2014 року в
повному обсязі не виконав, надав
пояснення у справі. У судовому
засіданні 12.05.2014 року було оголошено
перерву до 02.06.2014 року.

02.06.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Позивача надійшли заперечення на
відзив від 30.05.2014 року №09/21 (вх. №10343/14
від 02.06.2014 року), у яких Позивач вказує,
що доводи та міркування відповідача на
позов у відзиві вважає безпідставними
та такими, що суперечать умовам
договору та діючому законодавству.

02.06.2014 року в судове засідання з'явився
представник Позивача, який надав
пояснення по справі, позов підтримав та
просив задовольнити. В судове
засідання з'явився представник
Відповідача, який вимоги ухвали суду
від 17.04.2014 року в повному обсязі не
виконав, надав пояснення у справі,
проти позову заперечував та просив в
його задоволенні відмовити. У зв'язку з
цим, спір розглядався за наявними у
справі матеріалами, після дослідження
яких суд видалився до нарадчої кімнати
для прийняття рішення у справі,
оголошення якого призначено на 02.06.2014
року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, дослідивши подані докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

14.08.2013 року між публічним акціонерним
товариством "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ
МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА"
(покупець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "НАУКОВО-ПРАКТИЧНИЙ
МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР "КАРДІО" (постачальник)
укладено договір на придбання
технологічного обладнання від 14.08.2013
року № 2499 (далі за текстом Договір),
згідно п. 1.1 якого Постачальник
зобов'язується передати, а Покупець -
прийняти та оплатити обладнання,
товари (далі обладнання) на умовах,
передбачених даним договором.

Згідно п. 2.1. Договору, кількість,
номенклатура обладнання зазначаються
у специфікаціях даного Договору, які є
його невід'ємною частиною (далі
Специфікації).

Пунктом 3.2. Договору визначено, що
Постачальник зобов'язується поставити
обладнання на умовах поставки,
зазначених в специфікаціях у
відповідності з міжнародними
правилами інтерпретації комерційних
термінів «Інкотермс» в редакції 2010
року.

Договором у п.п. 3.3., 4.1. визначено, що
строки поставки Обладнання вказуються
у Специфікаціях. Поставка обладнання
здійснюється за цінами, які визначені у
відповідності з умовами поставки, які
вказані у специфікаціях і включають в
себе податки, збори і інші обов'язкові
платежі, а також вартість тари,
упаковки, маркування та інші витрати
Постачальника пов'язані з поставкою
обладнання.

Згідно п.п. 5.1., 5.2. Договору, оплата
покупцем обладнання здійснюється в
національній валюті України шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника,
вказаний у даному договорі. Оплата за
поставлене обладнання буде
здійснюватись протягом строку,
вказаного в специфікації, який
обраховується з моменту поставки
обладнання та надання документів,
вказаних в п. 6.3. даного договору.

Відповідно до п.п. 7.3., 7.4. Договору, у
випадку порушення строків або обсягів
поставок обладнання, постачальник
сплачує покупцю неустойку в розмірі 8%
від вартості не поставленого у строк
обладнання. У випадку порушення
постачальником строків поставки
обладнання, передбачених даним
договором, за яке покупцем внесено
повна або часткова попередня оплата,
Постачальник, за користування
грошовими коштами покупця зобов'язаний
сплатити покупцю 15% річних, від суми
грошових коштів, сплачених покупцем, за
період з дня оплати та до дня фактичної
поставки обладнання чи дня повернення
грошових коштів.

Пунктом 10.5. Договору визначено, що
даний договір діє до 31.12.2013 року.
Закінчення строку дії даного договору
не звільняє сторони від виконання
прийнятих на себе зобов'язань за даним
договором.

Судом встановлено, що сторони Договору
у додатку до Договору «Специфікація №
1» від 23.08.2013 року (далі Специфікація)
кількість, якість та ціну обладнання за
Договором, загальна вартість якого
складає 1 649 385,00 грн.

Відповідно до п.п. 4, 5, 8 Специфікації,
строк поставки обладнання 90
календарних днів з моменту оплати.
Строк оплати поставлених ресурсів:
аванс в розмірі 100%, протягом 0
календарних днів від дати укладення
договору. Датою поставки вважається
дата підписання прибуткового ордеру з
відміткою у видатковій накладній.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що 02.09.2013 року
Позивачем, на виконання п.п. 5.1., 5.2.
Договору, на підставі рахунку-фактури
від 22.08.2013 року №СФ-0000345 на рахунок
Відповідача перераховано грошові
кошти у сумі 1 649 385,00 грн. у вигляді
передоплати за Договором, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією платіжного доручення від
02.09.2013 року №21900.

Як вказує Позивач, відповідач в
обумовлений строк поставив товар на
суму 1 023 305,00 грн., проте поставка решти
медичного обладнання була здійснена
відповідачем з порушенням строку
поставки, та поставлено товар у повному
обсязі лише 11.02.2014 року.

Судом встановлено, що 11.02.2014 року
Позивачем та Відповідачем підписано
прибутковий ордер від 11.02.2014 року №521,
згідно яких Відповідач передав, а
Позивач прийняв товар - 930Р-625
Дефибрілятор «Powerheart G3 Pro» - АЗД з
кольоровим ЕКГ-дисплеєм: біфазна форма
хвилі, внутрішня пам'ять,
перезаряджувальний акумулятор,
електроди для дефибріляції (дорослі),
сумка для транспортування для 9300 серії
АЗД «G3» (168-6000-001) у кількості 14
(чотирнадцять) одиниць на загальну суму
626 080,00 грн., та підписано видаткову
накладну від 07.02.2014 року №РН-0000019.

З огляду на те, що Відповідачем
належним чином не було виконано
зобов'язання за Договором, то на адресу
останнього Позивачем в порядку
досудового врегулювання спору,
встановленого ст. 222 Господарського
кодексу України та ст. 6 Господарського
процесуального кодексу України,
направлено претензію від 19.02.2014 року
№110/780, у якій Позивач просив розглянути
претензію, направити відповідь в строк,
визначений ГПК України та перерахувати
на рахунок Позивача суму пені у розмірі
91 510,00 грн.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що Позивачем не
надано належних доказів направлення
Відповідачу вказаної претензії, проте,
Відповідач у відзиві на позовну заяву
від 12.05.2014 року б/н, обґрунтовуючи свої
доводи, посилається на претензію від
19.02.2014 року №110/780, що свідчить про
отримання Відповідачем вказаної
претензії.

Проте, як вказує Позивач, Відповідачем
не було сплачено штрафні санкції за
несвоєчасне поставку товару за
Договором, а також не було отримано
відповідь Відповідача на претензію від
19.02.2014 року №110/780.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що у зв'язку з
перерахуванням Позивачем 02.09.2013 року на
рахунок Відповідача грошових коштів у
сумі 1 649 385,00 грн. у вигляді передоплати
за Договором, що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
платіжного доручення від 02.09.2013 року
№21900, Відповідач, відповідно до п. 4
Специфікації, повинен був виконати
зобов'язання з поставки товару у строк
до 01.12.2013 року.

Проте, товар за Договором Відповідачем
поставлено Позивачу лише 11.02.2014 року, що
підтверджується підписаним між
сторонами Договору прибутковим
ордером від 11.02.2014 року №521.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
від 12.05.2014 року б/н вказує, що товар
Відповідачем було поставлено 07.02.2014
року, що підтверджується видатковою
накладною від 07.02.2014 року №РН-0000019.

Проте, вказані твердження Відповідача
не відповідають умовам Договору,
оскільки згідно п. 8 Специфікації, датою
поставки вважається дата підписання
прибуткового ордеру з відміткою у
видатковій накладній. Прибутковий
ордер від 11.02.2014 року №521 підписано
сторонами Договору 11.02.2014 року. Отже,
товар у повному обсязі Відповідачем
Позивачу поставлено 11.02.2014 року.

Як встановлено судом, Позивач просить
суд стягнути з Відповідача, за
несвоєчасну поставку товару за
Договором, неустойку, передбачену п. 7.3.
Договору, у сумі 50 086,40 грн. (п'ятдесят
тисяч вісімдесят шість гривень 40 коп.).

Господарський кодекс України у ст. 216
передбачає, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором
відповідальності.

На підставі п. 7.3. Договору, за порушення
Відповідачем строків поставки товару
за Договором, Позивачем Відповідачу
нараховано неустойку у сумі 50 086,40 грн.
(п'ятдесят тисяч вісімдесят шість
гривень 40 коп.).

У відзиві на позовну заяву від 12.05.2014
року б/н Відповідач вказує, що
неустойка, визначена Позивачем та
Відповідачем у п. 7.3. Договору є пенею та
повинна розраховуватись за період з
02.12.2013 року по 06.02.2014 року.

Проте, суд з вказаною позицією
Відповідача не погоджується на
підставі наступного.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Детально дослідивши умови Договору,
зокрема п. 7.3., суд дійшов висновку, що
сторони Договору у п. 7.3. встановили
неустойку за порушення строків
поставки товару у розмірі 8% від
вартості не поставленого у строк
обладнання, яка за своєю правовою
природою є штрафом.

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми штрафу,
судом встановлено, що сума штрафу у
розмірі 50 086,40 грн. (п'ятдесят тисяч
вісімдесят шість гривень 40 коп.)
визначена обгрунтовано і вірно.
Доказів сплати Відповідачем вказаної
суми пені перед Позивачем не надано.

Поряд з цим, Позивач за користування
Відповідачем грошовими коштами
просить стягнути з Відповідача
проценти у сумі 110 486,20 грн. (сто десять
тисяч чотириста вісімдесят шість
гривень 20 коп.) за період з 02.09.2013 року по
11.02.2014 року., нарахованих на суму 1 649 385,00
грн.

Згідно ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу
України, на суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути переданий, до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу
України, за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, договором у п. 7.4.
визначено, що у випадку порушення
постачальником строків поставки
обладнання, передбачених даним
договором, за яке покупцем внесено
повна або часткова попередня оплата,
постачальник, за користування
грошовими коштами покупця зобов'язаний
сплатити покупцю 15% річних, від суми
грошових коштів, сплачених покупцем, за
період з дня оплати та до дня фактичної
поставки обладнання чи дня повернення
грошових коштів.

В ході перевірки правильності
розрахунку суми процентів за
користування грошовими коштами,
здійсненого Позивачем, судом
встановлено наступне.

02.09.2013 року Позивачем, на виконання п.п.
5.1., 5.2. Договору, на підставі
рахунку-фактури від 22.08.2013 року №СФ-0000345
на рахунок Відповідача перераховано
грошові кошти у сумі 1 649 385,00 грн. у
вигляді передоплати за Договором, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією платіжного доручення від
02.09.2013 року №21900.

Як вказує Позивач та Відповідач
частину товару на загальну суму 1 023 305,00
грн. Відповідачем було поставлено в
строк, визначений Договором. Як
встановлено судом, Відповідач з
порушенням строку поставки товару,
встановленого п. 4 Специфікації,
поставив частину товару вартістю 626 080,00
грн. лише 11.02.2014 року.

Отже, враховуючи те, що Відповідачем
зобов'язання з поставки товару на
загальну суму 1 023 305,00 грн. було виконано
належним чином, та прострочено
виконання зобов'язання з поставки
товару вартістю 626 080,00 грн., суд дійшов
висновку, що період нарахування
процентів за користування грошовими
коштами складає з моменту оплати
Позивачем грошових коштів до дня
поставки Відповідачем товару за
Договором; сума грошових коштів, якою
користувався Відповідач та на яку
відповідно нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами
складає 626 080,00 грн.

Здійснивши розрахунок суми процентів
за користування чужими грошовими
коштами за період з 02.09.2013 року по 10.02.2014
року, суд дійшов висновку, що з
Відповідача до стягнення підлягає 41
681,49 грн. (сорок одна тисяча шістсот
вісімдесят одна гривня 49 коп.).

Станом на момент розгляду справи,
Відповідачем не надано суду доказів
сплати Позивачу суми процентів за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 41 681,49 грн. (сорок одна тисяча
шістсот вісімдесят одна гривня 49 коп.).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Позивач довів суду та Відповідач не
спростував належними і допустимими
доказами те, що у Відповідача перед
Позивачем наявна заборгованість за
договором на придбання технологічного
обладнання від 14.08.2013 року №2499 у
вигляді штрафу у сумі 50 086,40 грн.
(п'ятдесят тисяч вісімдесят шість
гривень 40 коп.) та процентів за
користування грошовими коштами у сумі
41 681,49 грн. (сорок одна тисяча шістсот
вісімдесят одна гривня 49 коп.).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що вимоги Позивача про
стягнення заборгованості за договором
на придбання технологічного
обладнання від 14.08.2013 року № 2499 у
вигляді штрафу у сумі 50 086,40 грн.
(п'ятдесят тисяч вісімдесят шість
гривень 40 коп.) та процентів за
користування грошовими коштами у сумі
110 486,20 грн. (сто десять тисяч чотириста
вісімдесят шість гривень 20 коп.)
підлягають частковому задоволенню в
частині стягнення штрафу у сумі 50 086,40
грн. (п'ятдесят тисяч вісімдесят шість
гривень 40 коп.) та процентів за
користування грошовими коштами у сумі
41 681,49 грн. (сорок одна тисяча шістсот
вісімдесят одна гривня 49 коп.).

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду Позивачем та
Відповідачем у справі в якості доказів,
є належними та допустимими письмовими
доказами, які стосуються предмету
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не
спростовані, та не заперечувались
Відповідачем протягом розгляду справи.

Поряд з цим, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача витрати по
сплаті судового збору у сумі 3 211,45 грн.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
частковим задоволенням позовних вимог,
суд, на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладає на Відповідача
судові витрати у вигляді судового
збору пропорційно розміру задоволених
позовних вимог у сумі 1 835,36 грн. (одна
тисяча вісімсот тридцять п'ять гривень
36 коп.).

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного
товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ
МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "НАУКОВО-ПРАКТИЧНИЙ
МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР "КАРДІО" про стягнення, -
задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю НАУКОВО-ПРАКТИЧНИЙ
МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР "КАРДІО",
ідентифікаційний код: 34968932,
місцезнаходження: 08630, Київська обл.,
Васильківський район, смт. Глеваха, вул.
Вокзальна, буд. 43, на користь публічного
акціонерного товариства
"МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ
КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА",
ідентифікаційний код: 00191129,
місцезнаходження: 87504, Донецька обл., м.
Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1,
заборгованість за договором на
придбання технологічного обладнання
від 14.08.2013 року № 2499 у вигляді штрафу у
сумі 50 086,40 грн. (п'ятдесят тисяч
вісімдесят шість гривень 40 коп.) та
процентів за користування грошовими
коштами у сумі 41 681,49 грн. (сорок одна
тисяча шістсот вісімдесят одна гривня
49 коп.) та судовий збір у сумі 1 835,36 грн.
(одна тисяча вісімсот тридцять п'ять
гривень 36 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 06 червня 2014 року