м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6013/14 27.05.14

за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Граве Україна»

до приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова Група»

про стягнення
9383,92 грн.

Суддя Удалова О.Г.

представники сторін:

від позивача Каланча Ю.А. (за
довіреністю)

від відповідача Пешков О.О. (за
довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Граве Україна»
(далі - ПрАТ «СК «Граве Україна»)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова Група» (далі - ПрАТ «УСГ»)
про відшкодування шкоди в порядку
регресу в розмірі 9 383,92 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ
«СК «Граве Україна» на підставі
договору страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу №
00631.30-170.494 від 01.03.2011 р., внаслідок
настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди,
виплачено страхове відшкодування, а
тому позивачем відповідно до положень
ст. 27 Закону України «Про страхування»
та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу
України отримано право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
завдану шкоду. Оскільки цивільна
відповідальність власника
транспортного засобу, з вини якого
трапилась ДТП, що підтверджується
постановою суду, була застрахована
ПрАТ «УСГ», позивачем було направлено
останньому заяву про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу. Враховуючи, що відповідачем не
відшкодовано заявлена сума, позивач
просить стягнути з відповідача шкоду в
розмірі 9 383,92 грн. в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/6013/13, розгляд останньої
призначено на 29.04.2014 р. та направлено
судовий запит Моторного
(транспортного) страхового бюро
України.

22.04.2014 р. через канцелярію суду від
позивача надійшли документи по справі,
а також повідомлення про сплату
відповідачем після звернення з позовом
до суду 7 388,32 грн. страхового
відшкодування.

24.04.2014 р. через канцелярію суду з
Моторного (транспортного) страхового
бюро України надійшла відповідь на
судовий запит.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача надав
суду відзив, у якому зазначив, що
частково не визнає позовні вимоги в
сумі 1 995,60 грн. та вважає їх
безпідставними. Крім того, відповідач
зазначає, що ним було добровільно
виплачено позивачу страхове
відшкодування в сумі 7 388,32 грн., що
підтверджується копією платіжного
доручення № 8811 від 02.04.2014 р.

29.04.2014 р. в судовому засіданні оголошено
перерву до 27.05.2014 р. на підставі статті
77 Господарського процесуального
кодексу України.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
представник відповідача проти
задоволення позову заперечив.

Сторони надали усні пояснення по
справі.

У судовому засіданні 27.05.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи та вирішення спору
по суті, суд встановив:

Між приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «Граве
Україна» (далі - страховик) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Галпап плюс» (далі - страхувальник)
01.03.2011 р. було укладено договір
страхування наземного транспорту №
00631.30-170.494 (далі - Договір), згідно з яким
позивач прийняв на себе обов'язок
відшкодувати збитки, яких може зазнати
страхувальник у результаті
пошкодження, знищення або втрати
транспортного засобу ВАЗ,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі -
застрахований автомобіль).

Предметом договору є майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з володінням,
розпорядженням та користуванням
вказаним транспортним засобом на
випадок настання подій, перелік яких
наведено у Договорі. Зокрема, до
страхових випадків відносяться:
дорожньо-транспортні пригоди;
незаконне заволодіння; протиправні дії
третіх осіб; інші випадкові події
(пожежа, вибух або самозаймання
транспортного засобу, стихійне лихо чи
природні явища і т.п.).

22.03.2011 р. у м. Києві по вул. Електриків, 19
відбулася дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП) за участю
застрахованого автомобіля ВАЗ р.н.
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та
автомобіля ДЕУ «Ланос», д.р.н. НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_4, що призвело до
механічних пошкоджень автомобілів.

Постановою Подільського районного
суду м. Києва від 22.04.2011 р. по справі
№ 3-2388/11 винним у вчиненні вказаного
ДТП було визнано ОСОБА_4

05.11.2011 р. страхувальник звернувся до
позивача з заявою про виплату
страхового відшкодування та надав всі
необхідні документи.

Згідно зі звітами № 989 від 12.04.2011 р. та №
989/2 від 10.08.2011 р. про визначення вартості
відновлювального ремонту, на підставі
страхового акту № СНТ/00631.030-0170.0494/2 від
23.09.2011 та акту № СНТ/00631.030-0170.0494/1 від
27.05.2011 р., позивачем на виконання умов
Договору страхування виплачено на
рахунок, визначений страхувальником,
страхове відшкодування в розмірі 9 893,92
грн., що підтверджується платіжними
дорученнями № 21228 від 01.06.2011 р. та № 24093
від 26.09.2011 р., наявним в матеріалах
справи.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу
України та статтею 27 Закону України
"Про страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового
відшкодування, набув право вимоги до
відповідальної за заподіяні збитки
особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
цивільно-правова відповідальність
винної особи на момент скоєння ДТП була
застрахована у ПАТ «СК «УСГ», поліс №
АА/711831, що підтверджується довідкою
МТСБУ від 22.04.2014 р. № 7/2-28/11474.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
дійшов висновку про задоволення позову
з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" при настанні
страхового випадку страховик,
відповідно до лімітів
відповідальності страховика,
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, на підставі
вищезазначених норм та у зв'язку з
укладенням полісу № АА/711831
відповідач прийняв на себе обов'язок
відшкодовувати шкоду, заподіяну
страхувальнику внаслідок експлуатації
автомобіля ДЕУ «Ланос», д.р.н. НОМЕР_2.

Факт перерахування коштів на ремонт
пошкодженого автомобіля
підтверджується платіжними
дорученнями № 21228 від 01.06.2011 р. та № 24093
від 26.09.2011 р.

Реальний розмір витрат позивача,
пов'язаних з відновлювальним ремонтом
автомобіля ВАЗ 21093, д.р.н. НОМЕР_1, склав 9
893,92 грн.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Враховуючи вищезазначені обставини,
умови полісу № АА/711831 та положення
статей 12, 22, 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", статей 9, 27 Закону України "Про
страхування", статей 993, 1192 ЦК України,
відповідач повинен відшкодувати
позивачу шкоду в межах ліміту його
відповідальності за спірним страховим
випадком (50 000 грн.), виходячи з розміру
реально завданих збитків в межах суми,
що перейшла до позивача та за мінусом
встановленої франшизи, тобто у сумі 9
383,92 грн. (9 893,92 грн. - 510,00 грн. франшизи).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, з метою отримання коштів від
відповідача, 05.11.2013 р. звернувся до
останнього з претензією про виплату
страхового відшкодування. Дані вимоги
з доданими до них документами, які
необхідні для виплати страхового
відшкодування на користь позивача,
були отримані відповідачем, про що
свідчать відмітки про отримання.
Відповідач вимоги вказаних претензій
не виконав.

Враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страхове
відшкодування (регламентна виплата) за
полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути
виплачена страховиком (МТСБУ) протягом
15 днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 Цивільного
кодексу України, статтею 193
Господарського кодексу України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином та у встановлений строк
відповідно до закону, інших правових
актів, договору. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Проте, відповідач після отримання
вищезазначених претензій у
встановлений пунктом 36.2 статті 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" строк суми
страхового відшкодування на користь
позивача не виплатив.

Згідно зі статтею 33 ГПК України,
обов'язок доказування тих обставин, на
які посилається сторона як на підставу
своїх вимог і заперечень, покладається
на цю сторону.
Відповідач зазначив, що частково не
визнає позовні вимоги в сумі 1 995,60 грн. і
вважає їх безпідставними. Крім цього,
відповідач зазначив, що ним було
добровільно виплачено позивачу
страхове відшкодування у сумі 7 388,32
грн., що підтверджується копією
платіжного дорученням № 8811 від 02.04.2014 р.
Відповідач у вказаному відзиві
заперечив проти стягнення суми ПДВ,
посилаючись на те, що у випадку не
проведення фактичного ремонту
транспортного засобу або проведення
його особою, яка не є платником ПДВ,
податкові зобов'язання не виникають.

Суд, дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, не може погодитися з доводами
відповідача з огляду на наступне.

У разі, якщо страхові суми не
перераховуються безпосередньо
потерпілому (позивачу), а спрямовуються
на придбання у платника податку на
додану вартість послуг по ремонту,
заміщенню, відтворенню застрахованого
об'єкта чи товарно-матеріальних
цінностей, які мають бути використані в
процесі його ремонту (запчастини та
інші витратні матеріали тощо), то
розрахунок суми виплат на таке
придбання здійснюється з урахуванням
сум податку на додану вартість, які
включаються до вартості й виділяються
окремим рядком у розрахункових
документах.

Водночас, у разі якщо придбання
послуг по ремонту, заміщенню,
відтворенню застрахованого об'єкта чи
товарно-матеріальних цінностей, які
мають бути використані в процесі його
ремонту, здійснюється у неплатника
податку на додану вартість, то
розрахунок сум виплати здійснюється
без урахування сум ПДВ.

При цьому, сам по собі висновок
судової автотоварознавчої екпертизи
не є підставою для виникнення
податкових зобов'язань, пов'язаних з
наданням послуг щодо проведення
відновлювального ремонту пошкодженого
транспортного засобу. Зазначені
зобов'язання виникають лише внаслідок
фактичного надання послуги з
проведення такого ремонту за умови, що
виконавець цієї послуги є платником
ПДВ. Таким чином, у випадку не
проведення фактичного ремонту
транспортного засобу, або проведення
його особою, яка не є платником ПДВ,
податкові зобов'язання не виникають.

Судом встановлено, що надавач послуг з
ремонту автомобіля не зареєстрований
як платник ПДВ, у складі вартості
ремонтно-відновлювальних робіт ПДВ не
сплачувлося.

Виконавцем ремонтних робіт (ФОП ОСОБА_5)
було виставлено рахунки на суму 8 528,40
грн. та 1 562,40 грн. З рахунків-фактур №
СФ-0000040 від 30.08.2011 р. та № СФ-0000008 від
13.04.2011 р. вбачається, що ПДВ становить 0,00
грн.

Тобто позивач виплатив страхувальнику
вказані суми також без урахування ПДВ.
Крім того, позивач сплатив страхове
відшкодування в розмірі 9 893,92 грн., а
просить стягнути з відповідача 9 383,92
грн. без врахування франшизи у розмірі
510,00 грн., а отже вимоги позивача є
обґрунтованими та законними.

Посилання відповідача на ст. 36.2 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не береться судом до уваги,
оскільки на час скоєння ДТП відповідні
зміни про необхідність зменшення
розміру оціненої шкоди на суму
визначено податку на додану вартість
не були внесені до нормативного акту.

Враховуючи сплату відповідачем 7 388,32
грн., суд дійшов висновку про
відсутність предмету спору в цій
частині основного боргу.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі за відсутності
предмету спору.

Дослідивши матеріали справи та
зважаючи на те, що спір в частині сплати
основного боргу в сумі 7 388,32 грн., суд
дійшов до висновку про припинення
провадження у справі в цій частині. При
цьому суд враховує, що припинення
провадження у справі не суперечить
вимогам закону і не порушує чиї-небудь
права та охоронювані законом інтереси.

З матеріалів справи вбачається, що
заборгованість була сплачена
відповідачем після звернення позивача
до суду, у зв'язку з чим господарський
суд вважає за необхідне покласти
судові витрати на відповідача.

В іншій частині позовні вимоги про
стягнення неоплаченої відповідачем
суми основного боргу в розмірі 1995,60 грн.
(9 383,92 грн. - 7 388,32 грн.) суд задовольняє з
огляду на вищевикладені доводи.

Суд дійшов висновку, що заявлені
позивачем вимоги щодо стягнення з
відповідача відшкодування шкоди в
порядку регресу підлягають
задоволенню, крім частини, у якій
провадження було припинено у зв'язку з
оплатою частини суми шкоди
відповідачем.

Судовий збір відповідно до положень ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України покладається на
відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» (03038, м.
Київ, вул. Федорова Івана, 32-а, код 30859524)
з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення, на користь приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Граве Україна» (79044,
Львівська обл., м. Львів, вул.
Метрологічна, 2, код 19243047) 1 995 (одну
тисячу дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 60
коп. та 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по
сплаті судового збору.

Припинити провадження у справі в
частині стягнення 7 388,32 грн. страхового
відшкожування.

Повне рішення складено 13.06.2014 р.

Суддя

О.Г. Удалова