ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" червня 2014 р.Справа № 916/1361/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ТІРАС-12"

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "ЦЕНТРАЛІЗОВАНЕ
ПРОТИПОЖЕЖНЕ ОХОРОННЕ СПОСТЕРЕЖЕННЯ"

про стягнення 47 317,05 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

Від позивача: Ткач О.С., довіреність
№01-16/102/1 від 22.04.2014р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю "ТІРАС-12",
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "ЦЕНТРАЛІЗОВАНЕ
ПРОТИПОЖЕЖНЕ ОХОРОННЕ СПОСТЕРЕЖЕННЯ" 47
317,05 грн., де 28 545,90 грн. - основний борг, 1
365,81 грн. - інфляційні втрати, 2 500,13 грн. -
три проценти річних, 14 996,21 грн. -
проценти за користування грошовими
коштами.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 11.04.2014р. позовну заяву
(вх.№1366/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/1361/14 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

20 квітня 2011р. на підставі укладеного
між товариством з обмеженою
відповідальністю "ТІРАС-12" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ЦЕНТРАЛІЗОВАНЕ
ПРОТИПОЖЕЖНЕ ОХОРОННЕ СПОСТЕРЕЖЕННЯ" у
спрощений спосіб договору поставки,
позивачем відповідачу було здійснено
поставку товару: модуль цифрового GSM -
автодозвону МЦА-GSM UA1/016/0072298-09 в
кількості 30 шт., модуль цифрового GSM -
автодозвону МЦА-GSM 4 UA1/016/0120444-10 в
кількості 20 шт., ПСП "ПАКТ-2.П" пристрій
сполучення пультовий UA1.018.012476-10 в
кількості 1 шт. на загальну вартість 47
308,50 грн. з ПДВ.

В підтвердження здійснення поставки
товару відповідачу, позивач подав до
матеріалів справи видаткову накладну
№РН-0001003 від 20.04.2011р. на суму 47 308,50 грн.,
довіреність відповідача №0019 від
20.04.2011р., якою уповноважено технічного
директора на отримання товару.

Відповідно до виставленого 11.04.2011р.
рахунку-фактури №СФ-001120 від 11.04.2011р. -
зазначений рахунок дійсний для оплати
протягом двох банківських днів.

Гарантійним листом (вих.№341/04/2011 від
19.04.2011р.) відповідач зобов'язався
сплатити вартість товару в строк до
10.05.2011р.

Проте, відповідачем вартість
отриманого від позивача товару
оплачена лише частково, 26.04.2011р. в сумі 5
000,00 грн., 07.06.2011р. в сумі 5 000,00 грн., що
підтверджується довідкою ПАТ
"Державного експортно-імпортного
банку".

Гарантійним листом (вих.№891/03/13 від
11.03.2013р.) відповідач зобов'язався
сплатити існуючу заборгованість за
отриманий товар в строк до 30.04.2013р.

З підстав існування заборгованості
відповідача, позивач звернувся до
останнього з листом (вих.№010-16/285 від
22.08.2013р.) відповідно до якого зазначив
про необхідність сплати існуючої
заборгованості за поставлений товар в
строк до 30.08.2013р.

01 листопада 2013р. позивач знов звернувся
до відповідача з листом (вих.№01-16/336а), в
якому зазначив про необхідність
погашення існуючої заборгованості в
строк до 10.11.2013р.

13 лютого 2014р. позивач не отримавши
оплату заборгованості звернувся до
відповідача з претензією №01-16/37, згідно
якої просив терміново сплатити борг в
сумі 37 308,50 грн.

Відповідно до гарантійного листа
відповідача (вих.№1078/03/14 від 12.03.2014р.)
останній зобов'язався сплатити суму
боргу до 30.04.2014р.

14 березня 2014р. відповідач звернувшись
до позивача з листом (вих.№1081/03/14)
просив вирахувати з основної суму
боргу - 8 853,60 грн., які були сплачені по
рахунку №СФ-0003807 від 14.11.2011р.

26 березня 2014р. між товариством з
обмеженою відповідальністю "ТІРАС-12"
(Сторона 2) та товариством з обмеженою
відповідальністю "ЦЕНТРАЛІЗОВАНЕ
ПРОТИПОЖЕЖНЕ ОХОРОННЕ СПОСТЕРЕЖЕННЯ"
(Сторона 1) було укладено угоду про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, згідно п.1. якої, Сторона 1 та
Сторона 2, маючи одна до одної зустрічні
однорідні вимоги, строк виконання яких
настав, дійшли згоди на підставі ст.601
Цивільного кодексу України та ч.3. ст.203
Господарського кодексу України про
зарахування нижчезазначених
зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до п.2 Угоди Сторона 1 має
перед Стороною 2 непогашене грошове
зобов'язання у сумі 37 308,50 (тридцять сім
тисяч триста вісім гривень 50 коп.) з ПДВ
20%, яке виникло на підставі
рахунку-фактури СФ0001120 від 11.04.2011р., по
якому було здійснено поставку товару в
повному обсязі.

Як вбачається зі змісту п.3 Угоди
Сторона 2 має перед Стороною 1
непогашене грошове зобов'язання у сумі
8 853,60 (вісім тисяч вісімсот п'ятдесят
три гривні 60 коп.) з ПДВ 20%, яке виникло
на підставі оплаченого рахунку-фактури
СФ-0003807 від 14.11.2011р.

Умовами п.5 Угоди визначено, що таким
чином, з моменту підписання цієї Угоди
Сторони вважатимуть:

- зобов'язання Сторони 1 (п.2 Угоди)
таким, що припинено частково,
заборгованість Сторони 1 перед
Стороною 2 становить 28 454,90 (двадцять
вісім тисяч чотириста п'ятдесят чотири
грн.90 коп.) з ПДВ;

- зобов'язання Сторони 2 (п.3 Угоди)
таким, що припинено у повному обсязі,
заборгованості Сторони 2 перед
Стороною 1 не має.

Угода набирає чинності з моменту її
підписання Сторонами та скріплення
печатками (п.7 Угоди).

Безпідставна відмова відповідача від
здійснення оплати вартості отриманого
товару і стало підставою для позивача
звернутись до господарського суду
Одеської області із даним позовом за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку
часткове про задоволення позовних
вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 222 ГК України учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Стаття 712 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому. Предметом
договору купівлі-продажу можуть бути
майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар,визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Приписами ст.663 Цивільного кодексу
України визначено, що продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Умовами ст.665 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі відмови
продавця передати проданий товар
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу. Якщо
продавець відмовився передати річ,
визначену індивідуальними ознаками,
покупець має право пред'явити
продавцеві вимоги відповідно до статті
620 цього Кодексу.

Із змісту ст.693 Цивільного кодексу
України вбачається, що якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу. Якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. На суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656
Цивільного Кодексу України).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості приведеного позивачем
в позовній заяві та визнаного не
спростованого відповідачем, останнім в
порушення вищезазначених приписів
чинного законодавства України та
договору - зобов'язання щодо оплати
вартості отриманого від позивача
товару виконані частково, внаслідок
чого за відповідачем утворилась
заборгованість, яка позивачем
зазначена в розмірі - 28 454,90 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сума
заборгованості за отриманий товар,
встановлена судом в розмірі 28 454,90 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з відповідача
трьох процентів річних в сумі 2 500,13 грн.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 3% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором
поставки.

Перевіривши розрахунок позивача трьох
процентів річних в сумі 2 500,13 грн., зл
обраховані в період з 28.04.2011р. по
31.03.2014р., суд встановив, що позовні
вимоги в цій частині відповідають
вимогам чинного законодавства, їх
розрахунок здійснений позивачем
належним чином, у зв'язку з чим
підлягають судом задоволенню в повній
мірі.

Щодо позовної вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
інфляційних втрат, суд зазначає
наступне:

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок інфляційних
збитків, поданий позивачем до
матеріалів справи, суд встановив, що
він містить арифметичні помилки, у
зв'язку з чим судом було самостійно
розраховано розмір індексації за
період з 28 квітня 2011р. по 28 лютого 2014р.
виходячи з наступного розрахунку:

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляції 28.04.2011 - 28.02.201428454.901.010279.2628734.16

Отже загальна сума інфляційних втрат
за самостійним розрахунком суду
складає 279,26 грн., у зв'язку з чим
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає сума інфляційних
втрат, встановлена судом в розмірі 279,26
грн. В іншій частині заявлених позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
інфляційних втрат в розмірі 1 086,55 грн.
суд відмовляє.

Позовні вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача 14 996,21 грн.
процентів за користування грошовими
коштами - задоволенню судом не
підлягають, з огляду на наступне.

Позивач, у якості підстави для
нарахування процентів за користування
грошовим коштами посилається на п.3
ст.692 Цивільного кодексу України.

Так п.3 ст.692 Цивільного кодексу України
визначено, що у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

При цьому, як вбачається зі змісту
позовної заяви, позивач при здійсненні
розрахунку процентів використовував
дані компанії "Простобанк Консалтинг".

Проте, суд зазначає, що стягнення
процентів відбувається або за
договором, або в порядку ст.625
Цивільного кодексу України. Оскільки
сторонами договір було укладено у
спрощений спосіб який не передбачає
погоджений сторонами спосіб
нарахування процентів за користування
чужими грошовими коштами, отже позивач
мав право нараховувати відповідачу
проценти за користування грошовими
коштами належними до сплати, лише в
порядку ст.625 Цивільного кодексу
України.

Так як, позивачем заявлено в позові
вимогу про стягнення з відповідача 3%
річних, у зв'язку з чим, суд у
задоволенні позовної вимоги щодо
стягнення з відповідача 14 996,21 грн.
процентів за користування грошовими
коштами відмовляє.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю "ТІРАС-12", у
зв'язку з чим стягненню з товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЦЕНТРАЛІЗОВАНЕ ПРОТИПОЖЕЖНЕ ОХОРОННЕ
СПОСТЕРЕЖЕННЯ" на користь позивача
підлягає основний борг, встановлений
судом в розмірі 28 454,90 грн., три процента
річних в розмірі 2 500,13 грн., інфляційні
збитки в розмірі в розмірі 279,26 грн. В
іншій частині позовних вимог суд
відмовляє.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 1
206,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ТІРАС-12" -
задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ЦЕНТРАЛІЗОВАНЕ
ПРОТИПОЖЕЖНЕ ОХОРОННЕ СПОСТЕРЕЖЕННЯ"
(650026, Одеська обл., м. Одеса, Польський
Узвіз, буд. 6 А, кв. 4, код ЄДРЮОФОП 35882249)
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ТІРАС-12" (21021,
Вінницька обл. м. Вінниця, 2-й провулок
Хмельницьке шосе, буд. 8, код ЄДРЮОФОП
25499704) 28 454 (двадцять вісім тисяч
чотириста п'ятдесят чотири) грн. 90 коп. -
основного боргу, 2 500 (дві тисячі п'ятсот)
грн. 13 коп. - трьох процентів річних, 279
(дві сімдесят дев'ять) грн. 26 коп. -
інфляційних збитків, 1 206 (одна тисяча
двісті шість) грн. 00 коп. - судового
збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено
10.06.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.