ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
Справа № 915/512/14

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Мотуз В.С.,

з участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився

від відповідача: Важеніна С.А.,
довіреність від 30.04.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 915/512/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Запоріжтрансформатор", 69600,
м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе,3,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробниче
підприємство "То-Нар", 54030, м.Миколаїв,
вул. Артилерійська,12,кв.2,

про стягнення заборгованості у розмірі
42780,54 грн.,-

В С Т А Н
О В И В:

Публічне акціонерне товариство
"Запоріжтрансформатор" звернулось до
господарського суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробничого
підприємства "То-Нар" про стягнення
33311,10 грн. безпідставно отриманих
коштів, 624,23 грн. трьох процентів річних,
6662,20 грн. штрафу, 2183,01 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані
порушенням відповідачем грошового
зобов'язання за договором поставки №
1001173 від 09.07.2012 р. в частині належної
поставки товару.

Відповідач у відзиві на позовну
заяву в задоволенні позову просив
відмовити, з огляду на безпідставне
нарахування позивачем до стягнення
пені, штрафу та 3% річних, а в частині
стягнення 33311,10 грн. безпідставно
отриманих коштів провадження у справі
припинити.

У судових засіданнях представники
сторін підтримали доводи, викладені у
позові та у відзиві відповідно.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представника відповідача,
господарський суд встановив:

Між Публічним акціонерним
товариством "Запоріжтрансформатор" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю Науково-виробниче
підприємство "То-Нар" було укладено
договір поставки № 1001173 від 09.07.2012р.,
відповідно до якого відповідач
зобов'язався в обумовлені строки
поставити позивачу товар, а позивач
зобов'язався прийняти вказаний товар
та оплатити його.

Пунктом 2.2 сторони визначили, що
загальна кількість товару, що підлягає
поставці, його часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура)
за сортами, групами, підгрупами, видами,
марками, типами, розмірами
визначаються специфікаціями, які є
невід'ємною частиною договору.

Ціна товару, згідно з п.5.1
договору, також визначається
специфікаціями, які є невід'ємною
частиною договору.

На підставі зазначеного
сторонами погоджено специфікацію № 3
від 05.03.2013р. на поставку товару
виробничого призначення з чітко
обумовленими якісними та кількісними
характеристиками на загальну суму
131025,00 грн.

Пунктом 5.5 договору визначено
порядок оплати товару, який передбачає
здійснення попередньої оплати в
розмірі 50% від вартості товару.

Відповідно до п.3.1 товар
постачається протягом 10 робочих днів з
моменту зарахування на поточний
рахунок постачальника 50% вартості
товару, якщо інше не передбачено у
специфікаціях до договору.
Специфікацією № 3 від 05.03.2013р.
передбачено строк поставки протягом 14
робочих днів з моменту зарахування на
поточний рахунок постачальника
авансового платежу в розмірі 65512,50 грн.,
тобто 50% вартості товару.

Товар поставляється на умовах СРТ
- м. Запоріжжя, склад ПАТ «ЗТР» згідно з
Інкотермс в редакції 2000 року (п. 3.2
Договору).

На виконання своїх зобов'язань
позивачем було здійснено попередню
оплату за товар по специфікації № 3 від
05.03.2013р. в сумі 65512,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 7182 від 05.07.2013р.

Проте, відповідач поставку товару
за узгодженою специфікацією не
здійснив, таким чином, за розрахунком
позивача, передплата в розмірі 65512, 50
грн. є зайво отриманою.

Господарським судом встановлено,
що 15.08.2013р. між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду до договору, згідно з якою
внесено зміни до специфікації № 3 від
05.03.2013р., а саме: змінено асортимент
(вимоги до якісних характеристик),
кількість та загальна ціна товару, що
підлягає поставці за специфікацією
відповідно до фактично переданого
відповідачем товару (отриманого від ПП
«Нічний експрес» згідно з вантажною
декларацією № 727210).

Загальну ціну товару узгоджено в
сумі 32201,40 грн. На підтвердження
прийняття товару підписано видаткову
накладну № 231 від 15.08.2013р. на суму 32201,40
грн. (а.с.17)

Таким чином, в результаті
перенаправлення суми здійсненої
раніше передплати в рахунок сплати за
поставлений і прийнятий товар в
розмірі 32201,40 грн., сума зайво отриманої
відповідачем передплати стала
дорівнювати 33311,10 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

В обгрунтування заявленого
позову позивач зазначає, що правовою
підставою для отримання відповідачем
суми передплати у розмірі 65512,50 грн. (50%
вартості товару згідно з п.5.5 Договору)
була підписана сторонами договору
специфікація № 3 від 05.03.2013р., в якій
узгоджувалася загальна вартість
товару - 131025,00 грн. Після внесення змін
до неї додатковою угодою № 1 від 15.08.2013р.
вищевказана правова підстава відпала.
Отже, починаючи з даної події, у
відповідача згідно із законом виник
обов'язок повернути відповідну зайво
отриману грошову суму в розмірі 33311,10
грн. (враховуючи перенаправлення
частини суми в рахунок оплати за
належно поставлений товар).

Як наголошено в п. 4.4 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Визнання
боржником претензії кредитора не є
способом припинення зобов'язання і не
свідчить про відсутність спору; особа,
претензія якої визнана боржником,
вправі звернутися до господарського
суду з позовом про стягнення визнаної
суми коштів. Припинення провадження у
справі на підставі зазначеної норми
ГПК можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення

З огляду на викладене та виходячи
з того, що відповідачем після порушення
провадження у справі, а саме 30.04.2014 було
сплачено 33311,10 грн. боргу, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 39 від 30.04.2014р.(а.с.38), суд вважає в
частині стягнення з відповідача суми
безпідставно отриманих коштів у
розмірі 33311,10 грн. провадження у справі
припини на підставі п.1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Щодо вимоги позивача про
стягнення з відповідача грошових
коштів у сумі 624,23 грн. трьох процентів
річних, 6662,20 грн. штрафу, 2183,01 грн. пені,
то в задоволенні останніх слід
відмовити, виходячи з наступного:

05.03.2013р. між позивачем та відповідачем
було погоджено специфікацію №3 до
договору на загальну суму 131025,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання пунктів 5.5 договору, 05.07.2013р.
позивач сплатив відповідачу попередню
оплату у розмірі 65512, 50 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання п.3.1 договору, 18.07.2013р.
відповідач поставив позивачу товар, що
не повністю відповідав вимогам
специфікації №3 до договору.

Господарським судом було
встановлено, що за додатковою угодою №
1 до договору, з первісної редакції
специфікації №3 виключався асортимент
товару, який не був поставлений, а
залишився у специфікації №3 лише
фактично поставлений товар, що
відповідає вимогам позивача. Крім того,
відповідно до п.2 додаткової угоди №1,
сума специфікації №2 стала 32201,46 грн.

Таким чином, поставлений товар,
що не був прийнятий позивачем, та
частина передоплати, сплачена
відповідачу, після підписання
додаткової угоди №1, вийшли з рамок
договірних відносин, у зв'язку із чим
застосування до них договірних умов
щодо штрафних санкцій є безпідставним.

Отже, починаючи з 15.08.2013р., дати
підписання додаткової угоди №1, вимога
про стягнення пені, штрафу та 3% річних
на підставі умов договору є
безпідставною.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги недоведеність заявлених ПАТ
«Запоріжтрасформатор» позовних вимог
в частині нарахування 624,23 грн. трьох
процентів річних, 6662,20 грн. штрафу та
2183,01 грн. пені, господарський суд
приходить до висновку про наявність
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог ПАТ
«Запоріжтрасформатор» про стягнення
624,23 грн. трьох процентів річних, 6662,20
грн. штрафу та 2183,01 грн. пені.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, п.1-1 ст. 80,
821, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження в частині
стягнення 33311,10 грн. безпідставно
отриманих коштів.

2. В задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
Науково-виробниче підприємство
"То-Нар", 624,23 грн. трьох процентів
річних, 6662,20 грн. штрафу та 2183,01 грн.
пені відмовити.

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
Науково-виробниче підприємство
"То-Нар", 54030, м.Миколаїв, вул.
Артилерійська,12,кв.2, ідентифікаційний
код 13851544, на користь Публічного
акціонерного товариства
"Запоріжтрансформатор", 69600, м.
Запоріжжя, Дніпропетровське шосе,3,
ідентифікаційний код 00213428, та витрати
по сплаті судового збору у розмірі 1827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
С.М.Коваль

Рішення підписано 16.06.2014 року.