ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.Справа № 922/1388/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства теплових
мереж Харківського району Харківської
районної державної адміністрації, смт.
Хорошеве про про стягнення 2461981,34 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Єгоров В.С., довіреність №
14-137 від 13.05.2014 року;

відповідача - Литвиненко Ю.О.,
довіреність № 7/17 від 08.01.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить стягнути з Комунального
підприємства теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації суму
основного боргу у розмірі 2045015,72 грн.,
суму інфляційних втрат у розмірі 13226,83
грн., суму 3% річних у розмірі 94720,61 грн.,
суму пені у розмірі 254351,88 грн. Позовні
вимоги позивач обґрунтовує неналежним
виконанням відповідачем умов Договору
№ 122/5-БО на купівлю-продаж природного
газу від 20 липня 2012 року. Витрати по
сплаті судового збору у сумі 48146,30 грн.
позивач просить покласти на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09 квітня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/1388/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 13 травня 2014 року.

28 квітня 2014 року відповідач до
канцелярії суду надав із супровідним
листом за вх. № 14198 додаткові документи
для долучення до матеріалів справи,
клопотання про зменшення пені на 50% за
вх. № 14391, відзив на позовну заяву за
вх.№ 14199, а також клопотання про
розстрочку виконання рішення на
дванадцять місяців за вх.№14347. Надані
документи розглянуті судом та долучені
до матеріалів справи.

05 травня 2014 року відповідач надав до
суду заяву за вх. № 14746, в якій просить
розглянути клопотання про відстрочку
виконання рішення під час винесення
судового рішення.

13 травня 2014 року у судовому засіданні
була оголошена перерва до 03 червня 2014
року.

26 травня 2014 року від позивача до
канцелярії суду надійшла заява про
збільшення позовних вимог за вх. № 17195,
в якій останній просить стягнути з
відповідача суму основного боргу у
розмірі 2045015,72 грн., суму пені у розмірі
234508,13 грн., суму інфляційних втрат у
розмірі 89624,25 грн. та суму 3% річних у
розмірі 92833,24 грн., загалом 2461981,34 грн.
Витрати по сплаті судового збору
позивач просить покласти на
відповідача.

Розглянувши заяву позивача про
збільшення позовних вимог, суд
зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених ст. 5 цього Кодексу в цій
частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

На підставі вказаного, суд приймає
надану позивачем заяву та продовжує
розгляд справи з її урахуванням.

Також, 26 травня 2014 року позивач надав
заперечення на відзив, клопотання про
розстрочку виконання рішення,
клопотання про зменшення пені за вх. №
17193. Надані документи долучені до
матеріалів справи.

Після перерви судове засідання було
продовжене 03 червня 2014 року.

У судовому засіданні 03 червня 2014 року
представник позивача підтримує
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі та просить суд задовольнити
позов. Проти задоволення клопотання
щодо зменшення розміру пені та
розстрочки виконання рішення
заперечує.

Представник відповідача у судовому 03
червня 2014 року просить відмовити в
частині стягнення інфляційних втрат у
розмірі 4529,65 грн., задовольнити
клопотання щодо зменшення пені на 50% та
надати розстрочку виконання рішення
суду на дванадцять місяців. Також
відповідач надав письмові пояснення за
вх. № 18460, які долучені судом до
матеріалів справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, заслухавши представників
сторін, судом встановлено наступне.

20 липня 2014 року між Публічним
акціонерним товариством "Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (позивачем) та Комунальним
підприємством теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації
(відповідачем) був укладений Договір №
122/5-БО купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до п. 1. 1. Договору, продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а Покупець зобов'язується прийняти та
оплачувати газ на умовах цього
Договору.

Згідно до п. 1.2. Договору, газ що
продається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п. 2.1. Договору, продавець
передає покупцеві з 01 серпня 2012 року по
31 грудня 2012 року газ в обсязі до 3817,000
тис. куб.м., у тому числі по місяцях
кварталів.

Відповідно до п. 3.1. Договору, Продавець
передає покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
Покупця. Право власності на газ
переходить від Продавця до Покупця в
пунктах приймання-передачі. Після
переходу права власності на газ
Покупець несе всі ризики і приймає на
себе відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.3. Договору,
приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Відповідно до п. 3.4. Договору, не пізніше
5-го числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, Покупець зобов'язується
надати Продавцеві підписані та
скріплені печатками Покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використання газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
Покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

На виконання умов Договору позивач
поставив протягом жовтня - грудня 2012
року, а відповідач прийняв природний
газ на загальну суму 11255015,72 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу:
від 27.11.2012 року на загальну суму 1227789,38
грн. (за жовтень), від 30.11.2012 року на
загальну суму 3780639,94 грн. (за листопад),
від 31.12.2012 року на загальну суму 6246586,40
грн. (за грудень).

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач не виконав свої
зобов'язання за Договором в повному
обсязі, оскільки частково сплатив за
поставлений газ на суму 9210000,00 грн.,
внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 2045015,72грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи,
заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором № 122/5-БО на
купівлю - продаж природного газу від 20
липня 2012 року складає 2045015,72 грн., що
підтверджується матеріалами справи та
визнана відповідачем.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 2045015,72
грн. основного боргу.

Розглядаючи питання щодо стягнення з
відповідача пені у розмірі 234508,13 грн.,
даючи правову оцінку вказаним вимогам,
суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Так, п. 7.2 Договору сторони визначили, що
у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1.
Договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем був наданий обгрунтований
розрахунок пені за весь період
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання, відповідно до
якого сума пені складає 234508,13 грн.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем вказаної суми, суд встановив,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства та
умовам договору.

Однак, як вбачається з наданих до суду
доказів, першочерговим завданням та
ціллю Комунального підприємства
теплових мереж Харківського району
Харківської районної державної
адміністрації (відповідача) є
виробництво, транспортування, розподіл
та реалізація теплової енергії усім
групам споживачів за тарифами, що
регулюються відповідно до чинного
законодавства. Відповідач є виконавцем
послуг з централізованого
теплопостачання та підігріву гарячої
води в житловому фонді комунальної
власності.

Відповідач не є організацією, метою
створення якої є отримання прибутку.
Фінансування останнього здійснюється
за рахунок платежів від надання послуг
населенню та підприємствам, установам
і організаціям, фінансується за
рахунок бюджетних коштів. Діючи тарифи
не підвищуються, а різниця в тарифах
відповідачу не виплачується. Тривалий
час підприємство знаходиться у тяжкому
фінансовому стані, викликаному
зокрема неплатежами різних категорій
споживачів за спожиту теплову енергію,
невідповідністю тарифів за теплову
енергію для населення фактичним
витратам на її виробництво. В зв'язку з
цим сума заборгованості державного
бюджету на покриття збитків,
викликаних невідповідністю діючих
тарифів фактичним витратам
підприємства за 2013 рік становить
7374700,00 грн. Також слід зазначити, що
загальний борг споживачів перед
відповідачем станом на 01.01.2014 року
складає 24,2 млн. грн.

Водночас, фінансовий стан підприємства
підтверджується балансом підприємства
на 31.12.2013 року, у якому відображені
збитки підприємства.

За приписами п. 3 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішення суду, якщо він значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.
При цьому відсутність чи невисокий
розмір збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок,
приймає до уваги причини неналежного
виконання зобов'язання відповідачем та
його тяжкий матеріальний стан.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за можливе зменшити розмір пені на 20 %, а
саме стягнути з відповідача пеню у
розмірі 187606,50 грн. В частині стягнення
пені у сумі 46901,63 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 92833,24грн.
та інфляційних витрат у розмірі 89624,25
грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Водночас суд зазначає, що сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Перевіряючи правильність розрахунку
заявлених позивачем до стягнення сум
інфляційних втрат та 3% річних,
господарський суд встановив, що
позивач при нарахуванні зазначених сум
для розрахунку інфляційного
відшкодування визначив період з грудня
2012 року по березень 2014 року, а період
нарахування 3% річних - з 14 листопада 2012
року по 10 квітня 2014 року, тобто 3% річних
у сумі 92833,24 грн. розраховані вірно (за
увесь час прострочення відповідачем
платежів), а період нарахування
інфляційних втрат не відповідає
вимогам ст. 625 ЦК України, оскільки
неправомірно є скороченим з метою
штучного завищення розміру
інфляційних втрат. За розрахунком суду
розмір інфляційних втрат становить
85094,60 грн. При цьому, суд враховує індекс
інфляції за кожний місяць періоду
прострочення платежу, в тому числі і
від'ємний (дефляцію). А відтак,
господарський суд вважає за необхідне
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення суми інфляційних втрат лише
в розмірі 85094,60 грн., відмовивши в решті
цієї суми у розмірі 4529,65 грн.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування позивачем 3% річних та
розрахунок визначений вірно згідно
вимог діючого законодавства, що дає
підстави суду задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення 3% річних у
сумі 92833,24 грн.

Розглядаючи клопотання відповідача
про розстрочення виконання рішення,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Зазначена стаття не обмежує право
господарського суду певними
обставинами, при наявності яких
господарський суд може розстрочити
виконання прийнятого ним рішення,
проте визначальним фактором при
наданні розстрочки є винятковість цих
випадків та їх об'єктивний вплив на
виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 7.1.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Суд зазначає, що відповідачем не
підтверджено належними доказами
можливість виконання ним судового
рішення у разі надання розстрочки його
виконання.

При вирішенні питання щодо доцільності
надання розстрочки виконання судового
рішення судом враховуються
матеріальні інтереси обох сторін.

Судом також, враховується ступінь вини
відповідача у виникненні даного спору.
Зокрема, з матеріалів справи
вбачається, що даний спір виник саме з
вини відповідача.

З урахуванням вищевикладених обставин
справи, з огляду на матеріальні
інтереси як позивача, так і відповідача
та їх фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору, та інші
обставини справи, суд приходить до
висновку про відсутність у спірних
правовідносинах виняткових обставин,
які можуть бути підставою для
розстрочки виконання судового рішення.
З матеріалів справи не вбачається того,
що відсутність розстрочки виконання
судового рішення унеможливить
виконання такого рішення або
ускладнить його виконання.

В зв'язку з наведеним, суд відмовляє в
задоволенні клопотання щодо
розстрочки виконання рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно приписів п.4.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року №7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України", у разі коли господарський суд
на підставі пункту 3 статті 83 ГПК
зменшує розмір неустойки (штрафу,
пені), витрати позивача, пов'язані зі
сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, ч. 3
ст. 551, ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст.
1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85 , 121
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
теплових мереж Харківського району
Харківської районної державної
адміністрації ( 62466, Харківська область,
смт. Хорошеве, вул. Горького,1, , р/р 97 у філії ХОУ АТ
"Ощадбанк" м. Харків, МФО 351823) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, , р/р
1 в ПАТ "Державний ощадний банк
України", МФО 300465) суму основного боргу
у розмірі 2045015,72 грн., 3% річних у розмірі
92833,24 грн., інфляційних витрат у розмірі
85094,60 грн., пені у розмірі 187606,50 грн.,
судового збору у розмірі 49149,04 грн.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

В задоволенні пені у розмірі 46901,63 грн.
та інфляційних втрат у розмірі 4529,65 грн.
- відмовити.

Відмовити відповідачу в задоволенні
клопотання про розстрочку виконання
рішення.

Повне рішення складено 10.06.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/1388/14