м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7827/14 30.05.14
За позовомТовариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Віді-Страхування»До Третя
особа,Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Статус» яка не заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_1Провиплату
страхового відшкодування у розмірі 5
445,80 грн. Суддя Спичак О.М.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: не з'явився;
третя особа: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Віді-Страхування» звернулося до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Статус» про
стягнення 1 879,00 грн. страхового
Ухвалою суду від 28.04.2014 року було
порушено провадження у справі,
залучено до участі у справі третю
особу, яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 та призначено її до
розгляду на 30.05.2014 року.
16.05.2014 року на адресу Господарського
суду м. Києва від Моторного
(транспортного) страхового бюро
України надійшла відповідь на запит.
Учасники судового процесу судове
засідання 30.05.2014 року не з'явилися, про
причини неявки суд не повідомили, про
дату та час слухання справи були
повідомлені належним чином.
Згідно з абзацом 4 пункту 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-08/140
від 15.03.2010 року «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві» особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.
Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 30.05.2014 року на
підставі ст. 85 ГПК України оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.
Розглянувши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва, -
22.10.2013 р. по просп. Повітрофлотському, 32/2
в м. Києві за участю автомобіля «Пежо
408», реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_2, що належить
ОСОБА_3, та за участю автомобіля «Хундай
І30», реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_1, що належить
ОСОБА_1, сталася дорожньо-транспортна
Згідно постанови Солом'янського
районного суду м. Києва від 20.03.2013 року
дорожньо-транспортна пригода сталася в
результаті порушення водієм «Хундай
І30», реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1
вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху
України та ст. 124 Кодексу про
адміністративне правопорушення
Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 20.03.2013 року № 3-812/13 №
вчинені правопорушення, передбаченого
п. 13.1 Правил дорожнього руху України та
ст. 124 Кодексу про адміністративне
правопорушення України та притягнуто
до адміністративної відповідальності.
Відповідно до договору добровільного
страхування наземного транспорту АС
008109 від 25.09.2013 р. страховиком автомобіля
«Пежо 408», реєстраційний номер НОМЕР_1, є
Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
Загальний розмір матеріальної шкоди,
завданої власнику транспортного
засобу «Пежо 408», реєстраційний номер
НОМЕР_1, в результаті його пошкодження
при ДТП, відповідно до звіту про
визначення вартості матеріального
збитку від 21.011.2013 р., що складений ФОП
ОСОБА_4 складає 6 790,22 грн.
За страховим випадком - ДТП що сталась
22.10.2013 р. за участю застрахованого
автомобіля, згідно складеного
страхового акту № АС-007295 від 25.09.2013 р.
визначено суму страхового
відшкодування в розмірі 5 445,80 грн.,
виплата якого за договором страхування
підтверджується платіжними
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.
Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Згідно статті 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Зазначене правова норма також
кореспондується зі статтею 993
Цивільного кодексу України.
В пункті 4 постанови Пленуму Верховного
суду України від 27.03.1992 р. № 6 визначено,
що джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояві їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
Під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
Як вбачається з матеріалів справи
цивільно-правова відповідальність
водія транспортного засобу «Хундай
І30», реєстраційний номер НОМЕР_2, була
застрахована у Приватному
акціонерному товариства «Страхова
компанія «Статус», згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/7319047.
У зв'язку з цим, позивач направив на
адресу відповідача заяву з вимогою
виплатити страхове відшкодування в
порядку регресу до якої додав весь
пакет необхідних документів, однак
відповідач на подану заяву не
відреагував, кошти не сплатив.
Статтею 29 Закону України «Про
страхування» передбачено, що у зв'язку
з пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.
За змістом ч. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик, відповідно до
лімітів відповідальності страховика,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті ДТП життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини 9.1 статті 9 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язковий ліміт
відповідальності страховика - це
грошова сума, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування.
Договором страхування на
індивідуальних умовах можуть бути
визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у
цьому Законі ліміти.
Згідно з частиною 9.2 статті 9 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, становить
50 000,00 гривень на одного потерпілого.
Відповідно до вимог статті 9 Закону
України «Про страхування» франшиза - це
частина збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
Частиною 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.
Як вбачається, з пункту 2 полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АС/7319047 ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, становить 50 000,00 гривень, а
розмір франшизи складає 510,00 грн.
Таким чином, зважаючи на встановлені
факти та вимоги вищезазначених
правових норм, а також з урахуванням
ліміту відповідальності визначеного
чинним законодавством, господарський
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу підлягають задоволенню частково
в сумі 4 935,80 грн. (5445,80 грн. (розмір
оціненої шкоди) - 510,00 грн.)
Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на сторін
пропорційно до розміру задоволених
Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -
1. Позовні вимоги задовольнити
2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
вул. Райдужна, 59-Б, офіс 3, ) на користь Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Віді-Страхування»
Києво-Святошинський р-н, село
Софіївська Борщагівка, вул. Велика
тисячі дев'ятсот тридцять п'ять) грн. 80
коп. основного боргу та 1 655 (одну тисячу
шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 90 коп.
судового збору.
3. В іншій частині позовних вимог
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

04.06.2014 року

Суддя
О.М. Спичак