ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" червня 2014 р.Справа № 916/1917/13

За позовом Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1;

до відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю "МОДУЛЬ" Відкрите
акціонерне товариство "Пресмаш"

про визнання недійсним
договору-купівлі продажу

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю;

Від відповідача 1: Молодецький Р.А., за
довіреністю;

Від відповідача 2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець
(ФОП) ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду з позовною заявою
до Відкритого акціонерного товариства
(ВАТ) "Пресмаш" та Товариства з
обмеженою відповідальністю (ТОВ)
"Модуль" про визнання недійсним
договору-купівлі продажу нерухомого
майна та споруд №01-11/2001 від 09 листопада
2001 року.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.07.2013 року було порушено
провадження у справі № 916/1917/13 та
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

18 листопада 2013 року ухвалою суду
провадження у справі було зупинено до
розгляду пов'язаної з нею справи №
916/2331/13.

17 квітня 2014 року ухвалою
господарського суду Одеської області у
справі №916/2331/13 позовна заява
заступника прокурора м.Одеса в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до ВАТ «Пресмаш», ТОВ
«Модуль», Одеського міського
управління юстиції за участі третьої
особи Фонду державного майна України
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, скасування реєстрації
права власності та зобов'язання
вчинити певні дії залишена без
розгляду.

У зв'язку із наведеними обставинами
після спливу строків апеляційного
оскарження ухвали від 17 квітня 2014 року
у справі № 916/2331/13, провадження по
справі було поновлено ухвалою від 20
травня 2014 року.

Позиваче свої вимоги обгрунтовує
посилаючись на те, що укладений між ТОВ
«Модуль» та ВАТ «Пресмаш» договір
купівлі-продажу №01-11/2001 від 09 листопада
2001 року є недійсним, оскільки за ним
було продане майно, на яке продавець не
мав право власності. Позивач
обґрунтовує свої вимоги тим, що площі
об'єктів, вказані у свідоцтві про право
власності ВАТ "Пресмаш" № 013007 від
18.04.2001р.та технічному паспорті від
07.03.2001 року (а також наступному
технічному паспорті від 10 травня 2001
року не співпадають із площами,
вказаними у тексті осопорюваного
договору, а частина об'єктів взагалі не
вказана у свідоцтві на право власності.

Виходячи з того, що між ТОВ
«Модуль» та ФОП ОСОБА_1 існує спір щодо
здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської
діяльності з використанням майна, яке
було придбане за оспорюваним
договором, позивач вважає, що має
підстави для оскарження договору щодо
придбання цього майна ТОВ «Модуль».

ТОВ «Модуль» проти позову
заперечує з підстав викладених у
відзиві на позовну заяву, зокрема,
вказує на наявність документів, що
підтверджують законність переходу
права власності на майно від ВАТ
«Пресмаш» до ТОВ «Модуль», а також
продаж частини майна ВАТ «Пресмаш»
ОСОБА_5 у зв'язку із чим і виникла
різниця в площі, на яку посилається
позивач.

Представник ВАТ «Пресмаш» у
судове засідання не з'являвся. Після
поновлення провадження у справі
встановлено, що ВАТ «Пресмаш»
ліквідований на підставі рішення суду,
про що свідчить запис в Єдиному
державному реєстрі від 30 грудня 2013
року.

Розглянувши наявні в матеріалах
справи документи, заслухавши доводи
представників сторін, суд встановив
наступне:

Згідно свідоцтва на право власності
№013007 від 18 квітня 2001 року ВАТ «Пресмаш»
належить на праві власності майно за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1386,4
кв.м., що складається з літер «В», «Е»,
«Н», відображених у технічному
паспорті, виданому ОМБТІ та РОН 07
березня 2001 року.

11 травня 2001 року за договором
купівлі-продажу нерухомого майна №1279
ВАТ «Пресмаш» продало, а ОСОБА_6 купив
78/1000 частки нежитлового приміщення за
адресою АДРЕСА_1 загальною площею 108,1
кв.м., що складаються з літери «В»
8-майстерня, 9,10,11 - підсобні, 12 - гараж, та
з літери «Н» 1 - склад. Згідно п. 2.
вказаного договору 78/1000 частини
нежитлового приміщення належить ВАТ
«Пресмаш» на підставі свідоцтва про
право власності №013007, виданого
Виконавчим комітетом Одеської міської
ради 18 квітня 2001 року.

Згідно технічного паспорту,
виданого ОСОБА_5 ОМБТІ та РОН 06 вересня
2002 року, експлікації приміщень в якому
співпадають із технічними паспортами
виданими ВАТ «Пресмаш» 10 травня 2001 року
та 07 березня 2001 року, площа приміщень з
свідоцтва про право власності №013007
від 18 квітня 2001 року, які перейшли у
власність ОСОБА_6 у складі літери «В»
нерухомого майна склала 75 кв.м., у
складі літери «Н» - складу площею 33,1
кв.м.

Після продажу 78/1000 майна, яке
належало ВАТ «Пресмаш» на підставі
свідоцтва про право власності №013007
від 18 квітня 2001 року ОСОБА_6, у ВАТ
«Пресмаш» залишилось право власності
на приміщення складу товарів народного
споживання площею 1278,3 кв.м., з яких 1113,5
кв.м. у складі приміщень літери «В» та
164,8 кв.м. у складі приміщень літери «Е» -
насосної.

Між ТОВ «Модуль» та ВАТ «Пресмаш» 09
листопада 2001 року був укладений
договір купівлі-продажу нерухомого
майна та споруд №01-11/2001. Згідно п. 1.1.
вказаного договору ВАТ «Пресмаш»
продало, ТОВ «Модуль» придбало
наступне нерухоме майно та споруди:
Нерухоме майно - склад товарів
народного споживання загальною площею
1278,3 кв.м. у складі приміщень першого та
другого поверху загальною площею 1113,5
кв.м. (літера «В») та приміщень насосної
площею 164,8 кв.м. (літера «Е») (п.1.1.1
договору №01-11/2001); Споруда: Огорожа до
будівлі "Прессервіс" (Склад товарів
народного споживання) довжиною 152 м
(п.1.1.2 договору №01-11/2001); Споруда:
Покриття території площадки
бетонованими плитами площею (відкритий
складський майданчик, що примикає до
складу товарів народного споживання з
боку вул. Остапа Вишні) загальною
площею 3715 кв.м (п.1.1.3. договору №01-11/2001);
Споруда: Інженерна споруда для
очищення зливових та талих вод
розташована на відкритому складському
майданчику, що примикає до складу
товарів народного споживання з боку
вул. Остапа Вишні (п.1.1.4. договору
№01-11/2001).

Відповідно до п.1.3. договору №01-11/2001 від
09 листопада 2001 року нерухоме майно
«склад товарів народного споживання»
належить ВАТ «Пресмаш» на праві
власності згідно із Свідоцтвом про
право власності №013007 від 18 квітня 2001
року виданого на підставі рішення
Виконавчого комітету Одеської міської
ради №270 від 11 квітня 2001 року.

Згідно актів прийому-передачі
основних засобів №24/537 та №25/538 продаж
майна визначено у п. 1.1.2., 1.1.3, 1.1.4.
договору №01-11/2001 від 09 листопада 2001
року зазначене майно відносилось до
основних засобів ВАТ «Пресмаш».

Проаналізувавши наявні в матеріалах
справи документи, подані сторонами
докази та викладену ними правову
позицію, суд, дійшов до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог з
огляду на наступне.

Позиція позивача, щодо невідповідності
площ об'єктів вказаних у технічних
паспортах від 07 березня 2001 року та 10
травня 2001 року та свідоцтві про право
власності, площам об'єктів відчужених
ВАТ «Пресмаш» на користь ТОВ «Модуль»
за договором №01-11/2001 від 09 листопада 2001
року не може бути підставою для
визнання спірного договору недійсним
оскільки наведена позивачем різниця
площ пояснюється наявністю договору
№1279 укладеного між ВАТ «Пресмаш» та
ОСОБА_6. За договором №1279 від 11 травня
2001 року 78/1000 частин майна, зазначеного у
свідоцтві про право власності №013007 від
18 квітня 2001 року, раніше була продана
ВАТ «Пресмаш» на користь ОСОБА_6, у
зв'язку із чим площі об'єктів, які
придбавались ТОВ «Модуль» відповідно
зменшились.

З поданих ТОВ «Модуль» документів
також вбачається, що інше майно,
придбане ТОВ «Модуль» за договором
№01-11/2001 від 09 листопада 2001 року
належало до основних фондів ВАТ
«Пресмаш», що свідчить про можливість
його відчуження продавцем. Інших
підтверджень, що вказане майно не
належало продавцю або він не мав права
його відчужувати позивачем не надано.

Приписи п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року №9 передбачають, що угода
може бути визнана недійсною лише з
підстав і з наслідками, передбаченими
законом. Отже, в кожній справі про
визнання угоди недійсною суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угоди
недійсною і настання певних юридичних
наслідків.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму
ВГСУ від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Оскільки договір купівлі-продажу
№01-11/2001 від 09.11.2001 року був укладений до
набрання чинності ЦК України у 2004р, то
до нього застосовуються положення ЦК
УРСР в редакції від 18.07.1963 р.

Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу
УРСР недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону, в тому числі
ущемляє особисті або майнові права
неповнолітніх дітей. По недійсній
угоді кожна з сторін зобов'язана
повернути другій стороні все одержане
за угодою, а при неможливості повернути
одержане в натурі - відшкодувати його
вартість у грошах, якщо інші наслідки
недійсності угоди не передбачені
законом. Отже, вирішуючи спори про
визнання угод недійсними, суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Згідно ст. 224 Цивільного кодексу УРСР за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу майна, крім випадків
примусового продажу, належить
власникові (ст. 225 Цивільного кодексу
УРСР). Відповідно до ст. 4 Закону України
"Про власність", що діяв на момент
укладення спірного договору, власник
на свій розсуд володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном.

Господарським судом встановлено, що
договір купівлі-продажу №01-11/2001 від
09.11.2001 року між ВАТ «Пресмаш» та ТОВ
«Модуль» вчинено у письмовій формі,
підписано уповноваженими особами,
зареєстровано в ОМБТІ та РОН, а склад
майна відчуженого за ним відповідає
документам, які підтверджують право
власності продавця на нього. Таким
чином договір №01-11/2001 від 09.11.2001 року не
суперечить положенням законодавства
України, чинного на момент укладання
договору, умови договору виконані
сторонами у повному обсязі. Крім того,
під час розгляду господарським судом
Одеської області справи №5017/2591/2012 було
підтверджене право власності ТОВ
«Модуль» на майно придбане за
договором купівлі-продажу №01-11/2001 від 09
листопада 2001 року та відповідність
його форми законодавству України на
момент укладення.

Виходячи із наведеного суд не вбачає
законних підстав для визнання даного
договору недійсним.

Проаналізувавши всі обставини справи
та дослідивши матеріали даної справи,
господарський суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог ФОП
ОСОБА_1, а тому вони не підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно п.6 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України суд
припиняє провадження у справі, якщо
настала смерть фізичної особи або
оголошено її померлою чи припинено
діяльність суб'єкта господарювання,
які були однією із сторін у справі, якщо
спірні правовідносини не допускають
правонаступництва.

З урахуванням того, що юридична
особа - ВАТ "Пресмаш" була припинена
30.12.2013 року та керуючись вимогами п.6 ст.
80 Господарського процесуального
кодексу України суд припиняє
провадження у справі по відношенню до
ВАТ «Пресмаш».

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, п.8 ст.80, ст.ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Провадження в частині вимог до
Відкритого акціонерного товариства
«Пресмаш» припинити.

2. У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено та
підписано 6 червня 2014 року.

Рішення господарського суду набирає
законної сили у порядку ст.85 ГПК
України.

Суддя
Гуляк Г.І.