ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Справа № 916/2301/13 Вищий
господарський суд України в складі
колегії суддів:

головуючого - суддів:Коробенка Г.П.
Поляк О.І. (доповідач) Шаргала
В.І.розглянувши у відкритому судовому
засіданніматеріали касаційної скарги
Державного підприємства "Одеська
залізниця"на постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
04.03.2014у справі № 916/2301/13господарського
судуОдеської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Групова збагачувальна
фабрика "Червона зірка"доДержавного
підприємства "Одеська
залізниця"простягнення 3 779,50 грн за
участю представників: від позивача -не
з'явився від відповідача -Шевченко Т.Ю.В
С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
"Групова збагачувальна фабрика
"Червона зірка" звернулося до
Господарського суду Одеської області з
позовом до Державного підприємства
"Одеська залізниця" про стягнення 3779,50
грн. вартості недостачі вантажу.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 13.11.2013 у справі № 916/2301/13
(суддя - Лічман Л.В.) позов задоволено
частково. Стягнуто з ДП "Одеська
залізниця" на користь ПАТ "Групова
збагачувальна фабрика "Червона зірка"
238,00 грн вартості недостачі вантажу. У
решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014
(головуючий суддя - Ярош А.І., судді -
Журавльов О.О., Разюк Г.П.) вказане
рішення суду першої інстанції частково
скасовано. Стягнуто з ДП "Одеська
залізниця" на користь ПАТ "Групова
збагачувальна фабрика "Червона зірка"
2040,00 грн вартості недостачі вантажу. У
решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, ДП "Одеська залізниця"
звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, у
якій просить її скасувати, залишивши в
силі рішення суду першої інстанції у
даній справі.

У касаційній скарзі відповідач
посилається на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції приписів ст. 315 ГК України,
зазначаючи при цьому, що порядок
обчислення строку позовної давності
має визначатися у відповідності з п. п.
134, 136 Статуту залізниць України.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 26.05.2014 поновлено ДП "Одеська
залізниця" пропущений строк подання
касаційної скарги, касаційну скаргу
відповідача прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 05.06.2014.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

У призначене судове засідання з'явився
лише представник відповідача,
представник позивача своїм
процесуальним правом на участь у
судовому засідання касаційної
інстанції не скористався.

Розглянувши матеріали касаційної
скарги, заслухавши пояснення
представника відповідача, перевіривши
повноту встановлення обставин справи
та правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 20.02.2013 зі станції
відправлення Пелагеївський Донецької
залізниці ПАТ "ГЗФ "ЧЕРВОНА ЗІРКА"
(відправник) на станцію призначення
Миколаїв-вантажний Одеської залізниці
для ТОВ "Портінвест Лоджистік"
(одержувач) було відправлено:

- вагон № 65619926 з антрацитом
кількістю 69000 кг та вагон № 67921726 з
антрацитом кількістю 71000 кг, що
підтверджується залізничною накладною
№ 53709804;

- вагон № 60432432 з антрацитом
кількістю 67000 кг, що підтверджується
залізничною накладною № 53709614.

Згідно з відмітками, проставленими у
вказаних залізничних накладних, вантаж
знаходився у вологому стані, був
завантажений у вагон засобами
відправника навалом нижче бортів з
природними скосами у формі трапеції,
маркування по всьому периметру вагону
червоним вапном.

Судами попередніх інстанцій
встановлено й те, що 23.02.2013 на станції
Тимково Одеської залізниці було
складено комерційний акт АА № 057586 про
проведення комісійного перевантаження
вагона № 65619926, у якому зазначено про
невідповідність нетто вантажу у вагоні
у бік зменшення на 2740 кг проти
відомостей, зазначених у перевізному
документі; навантаження у вагоні нижче
бортів на 300 мм; по ходу потяга мається
виїмка під 6-7 люками довжиною 1900 мм,
шириною - на всю ширину вагону, глибиною
400 мм; люки закрито щільно, течі вантажу
немає; у технічному стані вагон
справний; доступ до вантажу усунено, на
поглиблення нанесено маркування
вапном.

Також 23.02.2013 на станції Тимково
Одеської залізниці було складено
комерційний акт АА № 057587 про
проведення комісійного перевантаження
вагона № 67921726, у якому зазначено про
невідповідність нетто вантажу у вагоні
у бік зменшення на 2180 кг проти
відомостей, зазначених у перевізному
документі; навантаження у вагоні нижче
бортів на 300 мм; праворуч по ходу потяга
мається виїмка під 1-2 люками довжиною
1500 мм, шириною - на всю ширину вагону,
глибиною 300 мм; люки закрито щільно,
течі вантажу немає; у технічному стані
вагон справний; доступ до вантажу
усунено, на поглиблення нанесено
маркування вапном.

Крім того, того ж дня на станції Тимково
Одеської залізниці було складено
комерційний акт АА № 057588 про
проведення комісійного перевантаження
вагона № 60432432, у якому зазначено про
невідповідність нетто вантажу у вагоні
у бік зменшення на 1620 кг проти
відомостей, зазначених у перевізному
документі; навантаження у вагоні нижче
бортів на 300 мм; праворуч по ходу потяга
мається виїмка під 6-7 люками довжиною
2400 мм, шириною 2000 мм, глибиною 500 мм; люки
закрито щільно, течі вантажу немає; у
технічному стані вагон справний;
доступ до вантажу усунено, на
поглиблення нанесено маркування
вапном.

Після складання комерційних актів
антрацит доставлено до місця
призначення та видано його одержувачу.

У зв'язку з нестачею вантажу покупцем
вугільної продукції було пред'явлено
претензію ПАТ "ГЗФ " Червона зірка" №
191/02 від 28.02.2013 на суму 5558,97 грн, яка 16.08.2013
була задоволена останнім.

У подальшому вантажоодержувач у
порядку, визначеному п. 133 Статуту
залізниць України, передав
вантажовідправнику право на
пред'явлення претензії та позову,
скориставшись яким 28.08.2013 ПАТ "ГЗФ "
Червона зірка" звернулося до
господарського суду з позовом до ДП
"Одеська залізниця" про стягнення з
останнього, як перевізника, вартості
втраченого під час перевезення вантажу
у розмірі 3799,50 грн, при цьому визначивши
масу відповідальної недостачі, з
урахуванням норми недостачі 1% маси
нетто вантажу, як 4470 кг, а вартість
вантажу - 850,00 грн з ПДВ за 1 т, як те
погоджено специфікацією до договору
поставки від 21.01.2013 № 43 уг.

Встановивши вказані обставини справи
та оцінивши наявні у матеріалах справи
докази, місцевий господарський суд, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов висновку, що
недостача у вагонах № 65619926, № 67921726 та №
60432432 є результатом втрати вантажу під
час його перевезення. При цьому
господарськими судами зазначено, що
вжиття вантажовідправником усіх
необхідних заходів щодо підготовки
вантажу до перевезення з урахуванням
необхідності забезпечення його
транспортабельності та збереження,
виключає вину останнього у нестачі
вантажу. Водночас, враховуючи
відсутність у матеріалах справи
доказів того, що втрата (нестача)
вантажу сталася внаслідок обставин,
яким залізниця не могла запобігти або
усунення яких від неї не залежало,
тобто не з її вини, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку про те, що
відповідальність за втрату вантажу
покладається саме на залізницю, як на
перевізника.

Разом з тим, суд першої інстанції,
мотивуючи прийняте рішення, зазначив,
що притягнення ДП "Одеська залізниця"
до відповідальності за втрату вантажу,
який перевозився у вагонах № 67921726 та №
65619926, а відтак і задоволення заявленої
вимоги про відшкодування його вартості
унеможливлюються пропуском позивачем
6-місячного строку позовної давності,
встановленого п. 136 Статуту залізниць
України, який обчислюється відповідно
до вимог пп. а п. 134 названого Статуту,
тобто з дня видачі вантажу
вантажоодержувачу, у зв'язку з чим у цій
частині у позові відмовив, вказавши при
цьому про помилковість доводів,
викладених позивачем у клопотанні про
поновлення пропущеного строку
позовної давності.

Не погоджуючись з таким висновком
місцевого господарського суду та
задовольняючи позовну вимогу про
стягнення з відповідача вартості
втраченого вантажу, що перевозився у
вагонах № 67921726 та № 65619926, суд
апеляційної інстанцій виходив з
відсутності підстав вважати, що
позивачем пропущено встановлений для
неї строк позовної давності, оскільки у
вирішенні початку перебігу останнього
слід керуватися приписами ст. 315
Господарського кодексу України, а саме
враховувати встановлені наведеною
нормою строки на пред'явлення
претензії та на її розгляд незалежно
від того, чи пред'являлася така
претензія до перевізника, чи ні.

Колегія суддів вважає, що прийняту
судом апеляційної інстанції постанову
про задоволення позову в частині
стягнення з ДП "Одеська залізниця" 2040,00
грн вартості недостачі вантажу слід
залишити без змін, однак, виходячи з
інших мотивів.

Як правильно зазначено судами
попередніх інстанцій, за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК
України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 908 ЦК України
загальні умови перевезення
визначаються цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Порядок перевезення вантажів,
пасажирів, багажу, вантажобагажу і
пошти залізничним транспортом, а також
права, обов'язки і відповідальність
залізниць, підприємств, організацій,
установ і громадян, які користуються
залізничним транспортом, визначаються
Статутом залізниць України,
затвердженим постановою КМУ від 06.04.1998
№ 457 (із змінами і доповненнями).

Так, в силу п. 113 названого Статуту за
незбереження (втрату, нестачу, псування
і пошкодження) прийнятого до
перевезення вантажу, багажу,
вантажобагажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин.

Аналогічні положення закріплені ст. 314
ГК України та ст. 924 ЦК України,
відповідно до яких перевізник
відповідає за збереження вантажу,
багажу, пошти з моменту прийняття їх до
перевезення та до видачі одержувачеві,
якщо не доведе, що втрата, нестача,
псування або пошкодження вантажу,
багажу, пошти сталися внаслідок
обставин, яким перевізник не міг
запобігти та усунення яких від нього не
залежало. Перевізник відповідає за
втрату, нестачу, псування або
пошкодження прийнятих до перевезення
вантажу, багажу, пошти у розмірі
фактичної шкоди, якщо не доведе, що це
сталося не з його вини.

В силу ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Зазначаючи про сплив позовної
давності, у межах якої позивач міг
подати позов до залізниці,
господарський суд першої інстанції
виходив із встановленого п. 136 Статуту
залізниць України 6-місячного строку,
вказавши при цьому, що початком його
перебігу у розумінні пп. а п. 134
названого Статуту є день видачі
вантажу вантажоодержувачу.

Стверджуючи про помилковість такого
висновку суду першої інстанції,
апеляційний господарський суд
послався на приписи ст. 315 ГК України,
якою передбачена можливість
досудового врегулювання
господарського спору та визначено, що
до пред'явлення перевізникові позову,
що випливає з договору перевезення
вантажу, можливим є пред'явлення йому
претензії. Претензії можуть
пред'являтися протягом шести місяців, а
претензії щодо сплати штрафів і премій
- протягом сорока п'яти днів. Перевізник
розглядає заявлену претензію і
повідомляє заявника про задоволення чи
відхилення її протягом трьох місяців, а
щодо претензії з перевезення у прямому
змішаному сполученні - протягом шести
місяців. Претензії щодо сплати штрафу
або премії розглядаються протягом
сорока п'яти днів. Якщо претензію
відхилено або відповідь на неї не
одержано в строк, зазначений у частині
третій цієї статті, заявник має право
звернутися до суду протягом шести
місяців з дня одержання відповіді або
закінчення строку, встановленого для
відповіді.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України, яка є
загальною нормою, встановлено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 ЦК України визначено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки, однак, в силу приписів ст. 258
цього ж Кодексу для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність, зокрема,
скорочена порівняно із загальною
позовною давністю.

Частиною 3 ст. 925 названого Кодексу, яка
є спеціальною нормою, визначено, що до
вимог, що випливають із договору
перевезення вантажу, пошти,
застосовується позовна давність в один
рік з моменту, що визначається
відповідно до транспортних кодексів
(статутів).

Так, п. 136 Статуту залізниць України
закріплено, що позови до залізниць
можуть бути пред'явлені у
шестимісячний термін, що обчислюється
відповідно до вимог п. 134 цього Статуту,
яким передбачено також і 6-місячний
строк для пред'явлення претензії.

Водночас ст. 315 ГК України передбачено
право заявника на звернення з позовом
до суду після перебігу 6-місячного
строку на подання претензії та
отримання відповіді на неї.

Таким чином, звернення з позовом до
залізниці після спливу 6-місячного
строку, передбаченого для пред'явлення
претензії, не суперечить положенням ст.
315 ГК України та ст. 925 ЦК України.

Посилання заявника касаційної скарги
на те, що позивачем претензія до нього
не пред'являлась, колегією суддів
відхиляються, оскільки вказана
обставина не впливає на порядок
обчислення позовної давності, адже
визначений законом строк в межах якого
особа має право звернутися з позовом до
суду не може поглинатися строком на
реалізацію нею права на досудове
врегулювання спору.

Водночас колегія суддів визнає
обґрунтованим висновок судів про
наявність підстав для здійснення
перерахунку належної до стягнення
вартості втраченого вантажу, виходячи
з закріпленої п. 27 Правил видачі
вантажів, затверджених Наказом
Мінтрансу України від 21.11.2000 за № 644 і
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 24.11.2000 за № 862/5083, норми
недостачі для вантажів рідких або
здатних до перевезення в сирому
(свіжому) або у вологому стані, яка
становить 2% маси, зазначеної у
перевізних документах, з огляду на те,
що можливість узгодження розміру
вказаного показника сторонами на
власний розсуд не передбачена.

За таких обставин колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 04.03.2014 у справі № 916/2301/13
Господарського суду Одеської області
слід залишити без змін, а касаційну
скаргу Державного підприємства
"Одеська залізниця" - без задоволення.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за
розгляд касаційної скарги
покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Одеська залізниця"
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014 у справі
№ 916/2301/13 Господарського суду Одеської
області залишити без змін.

Головуючий суддя
Г.П. Коробенко

Судді
О.І. Поляк

В.І. Шаргало