донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

16.06.2014 справа №908/898/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко
Н.В.

Суддів: Москальової І.В., М'ясищева А.М.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від позивача-1: не з'явився;

від позивача-2: не з'явився;

від позивача-3: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1, АДРЕСА_1

на ухвалу господарського суду
Запорізької області від 24.04.2014р. у
справі №908/898/14 (суддя Сушко Л.М.)

за позовом 1) ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 2) ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, 3) ОСОБА_3, АДРЕСА_1

до відповідачів: 1) Виконавчого
комітету Приморської міської ради, м.
Приморськ Запорізької області, 2)
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вільний», с. Інзівка
Приморського району Запорізької
області

за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної
реєстраційної служби Приморської
міської ради, м. Приморськ Запорізької
області

про визнання недійсними свідоцтв про
право власності

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, ОСОБА_3, АДРЕСА_1 звернулись до
господарського суду Запорізької
області з позовом до Виконавчого
комітету Приморської міської ради, м.
Приморськ Запорізької області,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вільний», с. Інзівка
Приморського району Запорізької
області, за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної
реєстраційної служби Приморської
міської ради, м. Приморськ Запорізької
області про визнання незаконними 23
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих Виконавчим
комітетом Приморської міської ради
Запорізької області на ТОВ «Вільний»,
та виключення відповідних записів з
державної реєстрації.

Крім того, до вказаного позову було
додано заяву в порядку ст.66 ГПК України
про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на майно (23 об'єкта
згідно з переліком).

Ухвалами від 20.03.2014р. господарський суд
Запорізької області порушив
провадження у справі №908/898/14 та в
порядку ст.ст.66, 67 ГПК України у
задоволенні заяви про забезпечення
позову відмовив.

За результатами розгляду позову
місцевий господарський суд ухвалою від
24.04.2014р. припинив провадження по справі
№908/898/14 на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК
України з огляду на те, що даний спір не
належить до корпоративного, а отже не
підлягає вирішенню в господарському
суді.

Не погодившись з винесеною ухвалою,
позивач-2 звернувся до Донецького
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу господарського суду
Запорізької області скасувати та
направити справу на розгляд по суті до
місцевого господарського суду.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник посилається на те, що
господарський суд безпідставно не
дослідив факту того, що між ТОВ
«Вільний» та ДП СП «Надія», учасниками
якого є позивачі у справі, було
укладено договір про сумісну
діяльність, за умовами якого ТОВ
«Вільний» виступило також інвестором
для погашення боргів ДП СП «Надія» по
різним статтям. За твердженням
скаржника, спірні 23 об'єкти були
передані ТОВ «Вільний» саме від ДП СП
«Надія» в процесі приватизації
останнього та під час дії договору про
сумісну діяльність.

Крім того, заявник апеляційної скарги
звертає увагу апеляційного
господарського суду на те, що в
матеріалах справи наявна ухвала
Приморського районного суду
Запорізької області від 11.03.2014р. у
справі №2/326/175/2014, зі змісту якої
вбачається, що правовідносини між
сторонами знаходяться в межах
господарських відносин та
корпоративних прав, а отже даний спір
підлягає розгляду в господарському
суді. Апелянт наголошує, що зазначена
ухвала місцевого суду існувала раніше,
ніж оскаржувана ухвала господарського
суду, набрала законної сили, а отже є
обов'язковою для виконання на всій
території України.

Вищевикладене, на думку заявника,
виключає можливість припинення
провадження у справі на підставі п.1 ч.1
ст. 80 ГПК України, а отже є підставою для
скасування незаконної та
необґрунтованої ухвали суду.

13.06.2014р. на адресу суду надійшла
телеграма заявника апеляційної скарги,
в якій ОСОБА_1 просив розглянути
апеляційну скаргу за своєї
відсутності. Клопотання судовою
колегією задоволено.

Інші представники сторін у судове
засідання не з'явились з невідомих
підстав, про час та місце його
проведення бели повідомлені належним
чином. Враховуючи, що ухвалою про
порушення апеляційного провадження
явка представників сторін не
визнавалась обов'язковою, а також
зважаючи на встановлений ст.102 ГПК
України п'ятнадцятиденний строк
розгляду апеляційних скарг на ухвали
господарського суду, апеляційний
господарський суд вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності представників сторін за
наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 106 ГПК України, окремо
від рішення місцевого господарського
суду можуть бути оскаржені в
апеляційному порядку ухвали місцевого
господарського суду, зокрема, про
припинення провадження у справі.
Апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються у
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі у справі - ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 були працівниками Державного
підприємства «Сільськогосподарське
підприємство «Надія», яке згідно
наказу РВ ФДМУ по Запорізькій області
№194 від 23.07.2008р. було припинено шляхом
передання майна, прав та обов'язків
Колективному сільськогосподарському
підприємству «Надія 2008». В матеріалах
справи також наявний протокол №1
загальних зборів трудового колективу
Державного підприємства
«Сільськогосподарське підприємство
«Надія» від 09.08.2008р., яким затверджено
списки працівників та пенсіонерів для
участі в приватизації вказаного
підприємства.

Разом з цим, рішенням Виконавчого
комітету Приморської міської ради
Запорізької області №192 від 20.07.2010р. за
заявою ДП «СП «Надія» за ТОВ «Вільний»
було оформлено право власності з
видачею свідоцтва на комплекс будівель
та споруд (23 об'єкта) за адресами: м.
Приморськ, вул. Вавилова 1, 1а, 1б, 24, 25а,
25б, 26, пров. Портовий 40, 38а, сщ. Набережне
Приморського району, вул. Бідного
Дім'яна 3, 19, сщ. Подспор'є Приморського
району, вул. Пролетарська 2, 2а, 33а, 35, 62, 64,
65, 66, 67, вул. Поштова 13, 17а, 21.

В подальшому, рішенням Виконавчого
комітету Приморської міської ради
Запорізької області №50 від 28.02.2014р.
вищевказане рішення №192 від 20.07.2010р.
було скасовано, а позивачі звернулись
до Приморського районного суду
Запорізької області про визнання
недійсними 23 свідоцтв про право
власності. Проте ухвалою від 11.03.2014р. у
справі №2/326/175/2014 місцевий суд відмовив
у відкритті провадження за вказаним
позовом з посиланням на те, що вказаний
спір є корпоративним та підлягає
розгляду в порядку господарського
судочинства.

Вищевикладене зумовило звернення
позивачів до господарського суду
Запорізької області з відповідним
позовом.

Як вже зазначалось вище, суд першої
інстанції припинив провадження у даній
справі на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК
України з посиланням на те, що даний
спір не має ознак корпоративного, а
отже не підлягає розгляду в
господарських судах України.

Оцінюючи правильність застосування
судом першої інстанції норм
процесуального права, судова колегія
погоджується з таким висновком
виходячи з наступного.

Перелік підстав припинення
провадження у справі за ст. 80 ГПК
України є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає. Провадження у
справі підлягає припиненню з
посиланням на пункт 1 статті 80 ГПК, якщо
при розгляді справи буде встановлено
що, зокрема, спір непідвідомчий
господарському суду (стаття 12 ГПК
України).

Згідно п.4 ч.1 ст.12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі справи,
що виникають з корпоративних відносин
у спорах між юридичною особою та її
учасниками (засновниками, акціонерами,
членами), у тому числі учасником, який
вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами, членами)
юридичної особи, пов'язаними із
створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності такої особи,
крім трудових спорів.

Крім того, статтею 21 ГПК України
визначено, що сторонами у судовому
процесі - позивачами і відповідачами -
можуть бути підприємства та
організації, визначені у ст.1 вказаного
Кодексу (підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької
діяльності).

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, в пункті 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України №13 від 24.10.2008р.
«Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» висловлено
правову позицію про те, що при
визначенні підвідомчості (підсудності)
справ цієї категорії судам необхідно
керуватися поняттям корпоративних
прав, визначеним частиною першою
статті 167 ГК, згідно з якою
корпоративними є права особи, частка
якої визначається у статутному фонді
(майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї
особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

У разі якщо суб'єктний склад осіб, які
беруть участь у справі, або предмет
позову не відповідають визначеним
пунктом 4 частини першої статті 12
Господарсько процесуального кодексу
України справам, що виникають із
корпоративних відносин, суди повинні
мати на увазі приписи статті 1 ГПК
України.

До того ж, як зазначено в п. 1.1.
Рекомендації Президії Вищого
господарського суду України №04-5/14 від
28.12.2007р. «Про практику застосування
законодавства у розгляді справ, що
виникають з корпоративних відносин»
(зі змінами і доповненнями), до
виключної компетенції господарських
судів відносяться справи у спорах між
учасниками (акціонерами, засновниками)
господарського товариства та
господарським товариством, пов'язані з
реалізацією та захистом корпоративних
прав.

До корпоративних спорів належать також
спори за позовами учасників
(акціонерів) господарських товариств
про визнання недійсними правочинів,
укладених товариством, якщо позивач
обґрунтовує позовні вимоги порушенням
його корпоративних прав або інтересів
(п.1.2 Рекомендацій).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
головною умовою належності спору до
корпоративного є наявність спору між
учасником товариства та товариством. В
пункті 1.5. Рекомендацій зазначено, що
спори за позовами осіб, що не є
учасниками (акціонерами)
господарського товариства, до
господарського товариства за своїм
суб'єктним складом не належать до
корпоративних.

Оскільки з матеріалів справи
вбачається, що позивачі не є учасниками
ТОВ «Вільний», а вважають себе
учасниками ДП «СП «Надія», яке не є
стороною в даній справі, даний спір не
має ознак корпоративного, а відтак не є
підвідомчим господарському суду.

Посилання заявника апеляційної скарги
на те, що ухвалою Приморського
районного суду Запорізької області від
11.03.2014р. у справі №2/326/175/2014 встановлено,
що правовідносини між сторонами
знаходяться в межах господарських
відносин та корпоративних прав,
вказана ухвала набрала законної сили
та підлягає виконанню на всій
території України, апеляційним
господарським судом до уваги не
приймаються з огляду на приписи ст.35
ГПК України. Крім того, чинне
законодавство України не визначає
переваг одного судового процесу над
іншим, тому немає підстав стверджувати
про обов'язковість ухвали районного
суду для застосування в процесі
розгляду господарської справи.

Інші доводи апелянта не знайшли свого
підтвердження, спростовуються
матеріалами та обставинами справи,
тому також не можуть бути прийняті
судовою колегією до уваги.

З огляду на вищевикладене, судова
колегія апеляційної інстанції вважає
оскаржувану ухвалу такою, що винесена з
урахуванням всіх обставин справи,
дослідженням наявних в матеріалах
справи доказів, а відтак законною,
обґрунтованою та такою, що підлягає
залишенню без змін.

Приймаючи до уваги викладене,
керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105,
ст.106 ГПК України, Донецький
апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу господарського суду
Запорізької області від 24.04.2014р. у
справі №908/898/14 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, АДРЕСА_1 на
ухвалу господарського суду
Запорізької області від 24.04.2014р. у
справі №908/898/14 - залишити без
задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В.
Будко

Судді: І.В. Москальова

А.М. М’ясищев

Надруковано примірників-9

1-у справу

3-позивачам

2-відповідачам

1- третій особі

1-господарському суду

1-ДАГС