ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
РІШЕННЯ

27 травня 2014 року
Справа № 927/335/14

За позовом: Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця", вул. Гоголя, 1, м.
Львів, 79000

В особі: Відокремленого підрозділу
"Ужгородська дирекція залізничних
перевезень", вул. Ф. Тіхого, 8, м. Ужгород,
88018

Відповідач: Державне підприємство
"Холминське лісове господарство",

вул. Леніна, 60, смт. Холми, Корюківський
район, Чернігівська область, 15331

про стягнення 51160,00 грн. штрафу

Суддя Селівон А.М.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Сковородько А.М. -
начальник юр. сектору, дов. №НЮ-24 від
01.01.14 р.

Від відповідача: Кубрак О.В. -
представник, дов. № 904 від 27.05.14 р.

Від відповідача: Нечаєва Г.Ф. -
представник, дов. № 903 від 27.0.14 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державне територіально-галузеве
об'єднання "Львівська залізниця" в
особі Відокремленого підрозділу
"Ужгородська дирекція залізничних
перевезень" звернулось до
господарського суду Чернігівської
області з позовом до Державного
підприємства "Холминське лісове
господарство" про стягнення 51160,00 грн.
штрафу, а також 1827,00 грн. витрат зі
сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неправильне зазначення
відповідачем (відправником) у
залізничній накладній № 34197434 маси
вантажу, яке було виявлено під час
переважування напіввагону № 96391602 на
станції перевезення, в зв'язку з чим у
відповідності до ст.ст. 118, 122 Статуту
залізниць України до відповідача
застосовані штрафні санкції у
п'ятикратному розмірі провізної плати
за всю відстань перевезення.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 17.03.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/335/14,
розгляд справи призначено на 01.04.14 р.

Ухвалою суду від 07.05.14 р. строк розгляду
спору продовжувався на 15 днів.

Ухвалами суду від 01.04.14 р. та 07.05.14 р.
розгляд справи відкладався на 15.04.14 р.
та 27.05.14 р.

В судовому засіданні з 15.04.14 р. по 07.05.14 р.
на підставі ч.3 ст.77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошувалась перерва.

В судове засідання 01.04.14 р. представники
сторін не з'явились.

В судове засідання 15.04.14 р. та 27.05.14 р.
з'явились уповноважені представники
позивача та відповідача.

В судове засідання 07.05.14 р. з'явились
уповноважені представники
відповідача, представник позивача не
з'явився.

До початку судового засідання 15.04.14 р.
через канцелярію суду представником
позивача подані письмові пояснення до
позовної заяви № 98 від 03.04.14 р., які
разом з доданими до них документами
долучені судом до матеріалів справи.

В письмових поясненнях позивач виклав
порядок визначення заявленої до
стягнення суми штрафу в розмірі 51160,00
грн., посилаючись на визначений
Збірником тарифів на перевезення
вантажів залізничним транспортом у
межах України та пов'язані з ними
послуги та Коефіцієнтів, що
застосовуються до Збірника тарифів на
перевезення вантажів залізничним
транспортом у межах України та
пов'язані з ними послуги, затвердженого
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 26.03.09 р. № 317 (Розділ
II. Правила застосування тарифів), а
також Тарифним керівництво № 4 порядок
визначення плати за перевезення
вантажів.

Також до початку судового засідання
15.04.14 р. через канцелярію суду
відповідачем поданий письмовий відзив
№ 643 від 01.04.14 р., який долучений судом до
матеріалів справи.

В відзиві відповідач повністю не
визнає позовних вимог та заперечує
проти позовної заяви, вважаючи вимоги
позивача безпідставними, незаконними і
необґрунтованими, посилаючись на те, що
законодавство України дозволяє
вантажовідправнику самому визначати
спосіб визначення маси вантажу, про що
повинна бути зроблена відповідна
помітка в накладній.

Як зазначає відповідач, у
відповідності до ч. 6 ст.37 Статуту
залізниць України, якою встановлено, що
маса окремих вантажів може визначатися
розрахунковим методом, за обміром або
умовно (нафтопродукти в цистернах,
тварини, лісоматеріали тощо), саме цим
способом визначення маси деревини в
напіввагоні і скористався відповідач,
зазначивши про це в графі 26 накладної.

Маса вантажу визначалась відправником
умовно згідно таблиці ваги ( «Довідник
по

заготівлі» Н.Ф.Ляшенко, параграф 263):

деревина (осика) 25,31 м.куб. х 0,762 = 19286 кг;

деревина (береза) 38,81 м.куб. х 0,878 = 34075 кг;

матеріали на обладнання напіввагону
800-1000 кг:

пиломатеріал - 0,35 м.куб.,

вагонстійка - 0,8 м.куб.,

цвяхи - 0,6 кг,

дріт - 100 кг

При цьому, у перевізних документах маса
нетто зазначена 56000 кг, що відповідає
умовному розрахунку ваги деревини, про
що зазначено в гр.26 накладної (ст.37
Статуту залізниць України).

Оскільки згідно п.22 Правил видачі
вантажів перевірка маси вантажу на
станції призначення проводиться, як
правило, тим же способом, яким ця маса
визначалась на станції відправлення, а
напіввагон № 96391602 був прийнятий до
перевезення станцією відправлення
Корюківка без зауважень, комерційний
акт АА №078136/148/4 від 30.11.2013 р., складено на
попутній станції, а не на станції
призначення, тому, на думку
відповідача, як для відправника, так і
для залізниці повинен застосовуватись
спосіб визначення маси, вказаний у ч. 6
ст.37 Статуту залізниць України.

Крім того відповідач зазначив, що
правильність зазначеної у накладній
маси вантажу підтверджується тим, що
фірмою отримувачем вантажу ТОВ
«Фішер-Мукачево» оплачено вантаж
відповідно до документів по об'єму і по
масі. Також відповідач зауважив, що
згідно Правил видачі вантажів
перевірка маси вантажу на станції
призначення провадиться, як правило,
таким способом, яким цю масу було
визначено на станції відправлення, а
зважування вантажів на вагонних вагах
провадиться в порядку, передбаченому
Правилами приймання вантажів до
перевезення, в т.ч. і п.9 цих Правил, яким
передбачено, що маса лісоматеріалів і
дров визначається відправником умовно.
Інше розуміння норм п.9 Правил
приймання вантажів до перевезення,
вважає відповідач, неможливе, оскільки
тоді воно не відповідало б нормам ст.37
Статуту залізниць України, що
передбачає визначення маси
лісоматеріалів умовним способом
відправником.

Таким чином, як вказує у відзиві
відповідач, такий спосіб визначення
маси вантажу як зважування не
стосується способу визначення маси
вантажу умовно, що за аналогією закону
(ст.8 Цивільного кодексу України) можна
віднести до неправомірності перевірки
маси вантажу шляхом зважування на
попутній станції.

Оскільки відповідач не скоїв
правопорушення, визначивши масу
вантажу умовно, а діючим
законодавством не закріплено, що маса
вантажу визначена умовно повинна
співпадати з масою вантажу, визначеною
шляхом зважування, відповідач просить
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Окрім цього, в судовому засіданні 15.04.14
р. представником відповідача подане
письмове клопотання б/н від 15.04.14 р. про
зменшення розмір штрафних санкцій в
зв'язку з відсутністю заподіяння
фактичної шкоди залізниці, яке
долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача залишив
вирішення питання щодо зменшення
розміру штрафних санкцій на розсуд
суду.

До початку судового засідання 07.05.14 р.
через канцелярію суду від представника
позивача надійшли додаткові письмові
пояснення до позовної заяви № 166 від
29.04.14 р., які долучені судом до
матеріалів справи.

В додаткових письмових поясненнях
позивач заперечує проти доводів
відповідача, викладених у відзиві на
позовну заяву, посилаючись на те, що
Правилами перевезення вантажів не
передбачено такого обов'язку залізниці
як перевірка вантажу тим самим
способом, яким вона визначена
відправником на станції відправлення.
Натомість пунктом 22 Правил видачі
вантажу передбачено, що перевірка маси
вантажу на станції призначення
провадиться, як правило, таким самим
способом, яким цю масу було визначено
на станції відправлення. Поняття "як
правило" не забороняє залізниці
проводити перевірку вантажу шляхом
зважування. Тим більше, що вантаж
перевірявся на попутній станції, а не
на станції призначення, як зазначає
відповідач у відзиві.

З посиланням на п. 3.18 Рекомендацій
президії господарського суду від
29.09.08р. №04-5/2008 "Про внесення змін та
доповнень до роз'яснення Вищого
господарського суду від 29.05.2002 №04-5/601
"Про деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з перевезення
вантажів залізницею" та постанову
Вищого господарського суд України у
справі № 5006/23/117/2012, згідно висновків
яких якщо у пункті відвантаження масу
вантажу визначено шляхом зважування, а
у пункті одержання - за обміром або
навпаки, то у вирішенні спорів,
пов'язаних з недостачею вантажу, слід
виходити з того, що зважування є більш
точним способом визначення маси
вантажу, позивач зазначає, що у
відповідності до ст. 24 Статуту
залізниць України під час перевірки на
проміжних станціях залізниця не
позбавлена права обрати для визначення
маси зручний для себе та більш точний
спосіб, а саме зважування.

Що стосується осіб, які підписали
комерційний акт АА №078136/148/4 позивач
зазначає, що посада начальника
вантажного району в штаті станції
Здолбунів відсутні, для підписання
комерційного акту залучено 2
працівника станції - безпосередньо
який проводив зважування та присутній
під час зважування, відповідно до п. 10
Правил складання актів (ст. 129 Статуту
залізниць України).

Крім того, подання відповідачем
клопотання про зменшення штрафу
розцінюється позивачем як визнання
того, що масу вантажу відправником
зазначено невірно, однак, зважаючи на
відсутність належного обґрунтування
клопотання про зменшення розміру
штрафу з боку відповідача, позивач
просить суд задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Також до початку судового засідання
07.05.14 р. через канцелярію суду
відповідачем поданий відзив № 743 від
22.04.14 р., який долучений судом до
матеріалів справи.

В відзиві відповідач виклав
заперечення проти позову з підстав,
викладених у раніше поданому відзиві №
643 від 01.04.14 р., та заявив клопотання в
разі прийняття рішення на користь
позивача зменшити розмір штрафних
санкцій в зв'язку з відсутністю
наявних збитків, нанесених залізниці.

До початку судового засідання 27.05.14 р.
через канцелярію суду відповідачем
поданий відзив № 860 від 14.05.14 р. на
позовну заяву, зміст якого ідентичний
змісту раніше поданих відзивів № 643 від
01.04.14 р. та № 743 від 22.04.14 р.

Крім того, вказаний відзив містить
клопотання відповідача про зменшення
розміру штрафних санкцій в разі
прийняття рішення на користь позивача,
посилаючись на нестабільну ситуацію,
яка склалася в даний час в державі,
істотно змінила виробничі процеси та
впливає на ринкові і договірні
відносини між ДП «Холминське лісове
господарство» та споживачами
лісопродукції. Як зазначає відповідач,
партнери підприємства на зовнішньому і
внутрішньому ринках відмовляються від
виконання раніше заключних договорів
через відсутність коштів, що призвело
до спаду реалізації в лісгоспі і до
нестабільного фінансового стану
підприємства. Тобто, сплачувати
штрафні санкції в розмірі 51160,00 грн. на
даний час підприємство не в змозі в
зв'язку з тяжким фінансовим становищем
та в зв'язку з відсутністю наявних
збитків нанесених залізниці.

Письмових доказів на підтвердження
викладених у відзиві обставин
відповідачем суду не надано.

Також до початку судового засідання
27.05.14 р. через канцелярію суду позивачем
подані письмові пояснення № ДН-5-20/398
від 20.05.14 р. по суті відзиву відповідача
від 22.04.14 р. № 743, які долучені судом до
матеріалів справи.

В письмових поясненнях позивач
зазначає, що 19.05.2014 р. Залізницею
отримано 2 відзиви відповідача: №743 від
22.04.2014 р. та №860 від 14.05.2014 р., текст яких
ідентичний між собою та відповідає
тексту відзиву №643 від 01.04.2014, за
винятком прохання відповідача у
відзиві №743 відмовити у позові та у
випадку задоволення позову зменшити
розмір штрафу в зв'язку з відсутністю
збитків нанесених залізниці, а у
відзиві № 860 - прохання зменшити розмір
штрафу в зв'язку з тяжким фінансовим
становищем та у зв'язку з відсутністю
збитків нанесених залізниці.

Крім того позивач повідомляє, що в його
додаткових поясненнях від 29.04.2014 №166
надано пояснення по суті відзиву
відповідача від 01.04.2014 № 643, та просить
суд врахувати їх як пояснення і по суті
наступних відзивів відповідача за
№№743,860, оскільки 2 наступні відзиви за
№№ 743 та 860 за змістом однакові з
відзивом № 643.

Разом з тим, позивач, посилаючись на 6.2
Рекомендацій президії господарського
суду від 29.09.2008 р. №04-5/2008 "Про внесення
змін та доповнень до роз'яснення Вищого
господарського суду від 29.05.2002 р. №04-5/601
"Про деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з перевезення
вантажів залізницею" згідно якого
штраф підлягає стягненню за самий факт
допущення вантажовідправником
зазначених порушень, незалежно від
того, чи завдано залізниці у зв'язку з
цим збитки, просить суд стягнути з
відповідача 51160,00 грн.

Крім того, позивач зазначає, що у
відзиві відповідачем не надано жодного
документального підтвердження свого
тяжкого фінансового становища, не
зазначено на скільки зменшити розмір
штрафу і, відповідно, належно не
обгрунтувано клопотання про зменшення
розміру штрафу.

Подані представниками сторін письмові
клопотання від 15.04.14 р. про відмову від
здійснення технічної фіксації
судового процесу судом задоволені.
Засідання господарського суду по
розгляду даної справи проведені без
фіксації технічними засобами. Судовий
процес відображено у протоколах
судового засідання.

Перед початком розгляду справи
представників сторін було ознайомлено
з правами та обов'язками відповідно до
ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Представники сторін в судових
засіданні повідомили суд, що права та
обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не
заявлено.

Представник позивача в судовому
засіданні 27.05.14 р. підтримав позовні
вимоги з підстав, викладених в позовній
заяві та письмових поясненнях.

Представники відповідача в судовому
засіданні 27.05.14 р. підтримали
заперечення проти позову, викладені у
відзивах на позовну заяву.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог та заперечень, окрім тих, що
наявні в матеріалах справи на час
прийняття рішення по справі, сторонами
суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представників
сторін, з'ясувавши обставини, що мають
значення для вирішення спору,
перевіривши наданими сторонами
доказами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав і обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямовано на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, що
26.11.13 р. ДП «Холминське лісове
господарство» зі станції Корюківка
Південно-Західної залізниці на адресу
одержувача - УАП Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фішер-Мукачево»,
станція призначення Мукачево
Львівської залізниці у напіввагоні №
96391602 був відправлений вантаж -
лісоматеріали фанерні (кряж фанерний),
штабелями по 3,3 м, висотою навантаження
3,6 м, кількість місць 4, тара 24600 кг, що
підтверджується залізничною накладною
№ 34197434.

Відмітки у зазначеній залізничній
накладній свідчать, що вантаж
завантажений у вагон засобами
відправника (ДП «Холминське лісове
господарство») штабелями. Маса вантажу
нетто визначена умовно, зазначена в
розмірі 56000 кг.

Судом встановлено, за своїм змістом та
правовою природою відповідні
правовідносини в сфері перевезення
регулюються нормами глави 64 Цивільного
кодексу України та глави 32
Господарського кодексу України.

За вимогами ч.5 ст. 307 Господарського
кодексу України, які кореспондуються з
вимогами ч. 4 ст. 909, ч.1 ст. 920 Цивільного
кодексу України, умови перевезення
вантажів окремими видами транспорту, а
також відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначається транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу
здійснюється за договором перевезення;
загальні умови визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них, умови перевезення вантажу
окремими видами транспорту, а також
відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Так, Закон України «Про транспорт»
визначає правові, економічні,
організаційні та соціальні основи
діяльності транспорту, питання
правовідносин в сфері діяльності
залізничного транспорту регулюються
Статутом залізниць України,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 р. №
457, яким регламентуються порядок
укладання договорів, організація та
основні умови перевезення вантажів,
пасажирів, багажу, вантажобагажу і
пошти, основні положення експлуатації
залізничних під'їзних колій, а також
взаємовідносини залізниць з іншими
видами транспорту.

Частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно із ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу
України укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складанням транспортної накладної.

У відповідності до ст. 12 Закону України
„Про транспорт" підприємства
транспорту мають право вимагати від
пасажирів, відправників і одержувачів
вантажів виконання вимог цього Закону,
кодексів (статутів) окремих видів
транспорту та інших нормативних актів
України, що регулюють діяльність
транспорту.

Статтею 2 Статуту залізниць України
передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України. Відповідно до ст. 5 Статуту
залізниць України на його підставі
Наказом Міністерства транспорту
України від 21 листопада 2000 року № 644
затверджені Правила перевезень
вантажів, Технічні умови навантаження
і кріплення вантажів, Правила
перевезення пасажирів, багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним
транспортом України, Правила
оформлення перевізних документів,
Правила приймання вантажів до
перевезення, Правила видачі вантажів,
Правила складання актів, інші
нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають
порядок і умови перевезень,
користування засобами залізничного
транспорту, безпеки руху, охорони
праці, громадського порядку, перетину
залізничних колій іншими видами
транспорту і комунікаціями, пожежної
безпеки, санітарні норми та правила на
залізничному транспорті, є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб на території України.

Згідно із ст. 6 Статуту залізниць
України накладна є основним перевізним
документом встановленої форми,
оформленим відповідно до цього Статуту
та Правил перевезення вантажів, і
наданим залізниці відправником разом з
вантажем. Накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача. Накладна є одночасно
договором на заставу вантажу для
забезпечення гарантії внесення
належної провізної плати та інших
платежів за перевезення. Накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України, а
також п.1.1 розділу 4 Правил оформлення
перевізних документів передбачено, що
відправник повинен надати станції
навантаження на кожне відправлення
вантажу заповнену накладну (комплект
перевізних документів). У
відповідності до цих Правил, а саме п.2.1
та п.2.2, графи "Маса вантажу, визначена
відправником, кг" та "Спосіб визначення
маси" заповнюються
вантажовідправником. Маса вантажу
згідно ст.37 Статуту залізниць України
та п.5 Правил приймання вантажів до
перевезення визначається
відправником.

Згідно п. 1.3 Правил оформлення
перевізних документів усі відомості,
передбачені формою бланка перевізного
документа, повинні бути внесені
відправником у відповідні графи
накладної.

Отже, заповнення саме
вантажовідправником визначених граф
перевізних документів, в тому числі і
накладної, передбачено як п.2 Правил
оформлення перевізних документів, так
і ст. 23 Статуту залізниць України.

Правильність внесених у накладну
відомостей, як це передбачено п.2.3
Правил оформлення перевізних
документів, своїм підписом підтверджує
представник відправника. Так,
правильність внесених відомостей до
вищевказаної накладної № 34197434
підтвердив своїм підписом в графі 55
представник відправника ОСОБА_6.

Відповідно до п.28 Правил приймання
вантажів до перевезення вантажі,
завантажені відправником у вагони
відкритого типу (платформи,
напіввагони тощо), приймаються
залізницею до перевезення шляхом
візуального огляду вагона, вантажу,
його маркування (у т.ч. захисного) та
кріплення у вагоні без перевірки маси
та кількості вантажу.

За приписами ст. 37 Статуту залізниць
України тарні і штучні вантажі
перевозяться із зазначенням у
накладній маси і кількості вантажних
місць. Маса цих вантажів визначається
до здавання їх для перевезення і
зазначається на вантажних місцях.
Вантажі, що перевозяться насипом і
наливом, а також інші вантажі,
зважування яких на вантажних вагах
неможливе, зважуються на вагонних
вагах. Перелік вантажів, що можуть
перевозитися насипом і наливом,
установлюється Правилами. Загальна
маса вантажу визначається шляхом
зважування на вагах або підрахуванням
маси на вантажних місцях за трафаретом
чи стандартом. Маса окремих вантажів
може визначатися розрахунковим
методом, за обміром або умовно
(нафтопродукти в цистернах, тварини,
лісоматеріали тощо). Маса вантажів
визначається відправником. Спосіб
визначення маси зазначається у
накладній.

За висновками суду, визначення маси
вантажу умовно та внесення відповідних
відомостей в перевізні документи,
зокрема, накладну № 34197434, що і було
здійснено відповідачем, цілком
відповідає приписам чинного
законодавства.

Проте, згідно зі ст. 24 Статуту залізниць
України вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній. Залізниця має право
перевірити правильність відомостей
про вантаж, зазначений відправником у
накладній на станції відправлення, під
час перевезення та на станції
призначення.

30 листопада 2013 р. на проміжній
станції Здолбунів Львівської
залізниці, на підставі ст.24 Статуту
залізниць України було проведено
контрольну перевірку маси вантажу, під
час якої було виявлено, що маса вантажу
у напіввагоні № 96391602 не відповідає
масі, вказаній відправником у
накладній № 34197434 від 26.11.13 р.. Перевірка
здійснювалась на 150тн вагових
електронно-тензометричних вагах
станції Здолбунів.

За даних обставин залізницею було
складено акт загальної форми №1090/1376
від 30.11.13 р. та комерційний акт серії АА
№ 078136/148/4 від 30.11.13 р., копії яких наявні
в матеріалах справи.

Із вказаного загального акту
вбачається, що при зважуванні вагона на
електронно -тензометричних вагах було
виявлено: «вага брутто 93900 кг, тара 24600
кг, вантажопідйомність 65000 кг, тобто
більше проти документа на 13300 кг та
вантажопідйомності на 4300 кг». Вагон,
згідно акту загальної форми № 1090/1376 від
30.11.13 р., відчеплено на контрольне
переважування.

Згідно змісту вищезазначеного
комерційного акту вбачається, що під
час перевірки виявлено: «вантаж
лісоматеріали фанерні, кількість місць
у вагоні без повного вивантаження
вантажу перевірити неможливо, шапка у
вагоні завантажена в чотири штабеля,
брутто 93800, тара 24600 з документа, нетто
69200, тобто вага вантажу більша проти
документа на 13200 кг. Вантажопідйомність
вагона 65т, тобто вагон завантажено
понад вантажопідйомність на 4200 кг. При
повторному переважуванні лишок проти
документа на 13200 кг та
вантажопідйомності на 4200 кг
підтвердився. Вагон прибув технічно
справний».

Відповідно до п.27 Правил видачі
вантажів надлишок вантажу порівняно з
масою, вказаною в накладній, вважається
таким, що не перевищує норму, якщо він
не виходить за межу граничного
розходження визначення маси нетто, яке
становить 0,2 %.

Норми недостачі або надлишку маси
вантажів розраховуються: від маси
брутто - для вантажів, які перевозяться
в тарі й упаковці; від маси нетто - для
вантажів, які перевозяться без тари й
упаковки.

При цьому, в даному випадку надлишок
вантажу перевищив вказану у накладній
масу на 13200 кг, що становить вище 20% від
загальної маси вантажу.

Частиною першою статті 26 Закону
України "Про залізничний транспорт",
пунктом 129 Статуту залізниць України
передбачено, що обставини, які можуть
служити підставою для майнової
відповідальності перевізників,
відправників та одержувачів вантажу,
багажу, вантажобагажу, пасажирів
засвідчуються актами.

За змістом ст. 129 Статуту залізниць
України комерційний акт складається
для засвідчення невідповідності,
найменування, маси і кількості місць
вантажу, багажу чи вантажобагажу
натурою з даними, зазначеними в
транспортних документах.

Відповідно до Правил складання актів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 28 травня 2002 р. №
334, комерційні акти складаються на
місцях загального користування у день
вивантаження або в день видачі вантажу
одержувачу; при вивантаженні на місцях
не загального користування - у день
здачі вантажу одержувачу; на вантаж, що
перебуває у дорозі - у день виявлення
обставин, що підлягають оформленню
комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні
акти в указані терміни вони
складаються у всіх випадках не пізніше
наступної доби.

Згідно п. 2 Правил складання актів
комерційні акти складаються для
засвідчення таких обставин:
невідповідності найменування, маси і
кількості місць наявного вантажу,
багажу чи вантажобагажу даним,
зазначеним у перевізних документах; у
разі виявлення вантажу, багажу чи
вантажобагажу без документів або
документів без вантажу, багажу чи
вантажобагажу; псування, пошкодження
вантажу, багажу і вантажобагажу;
повернення залізниці вкраденого
вантажу, багажу або вантажобагажу.

Дані в комерційному акті зазначаються
на підставі перевізних документів та
виявлених обставин.

У відповідності до п.10 Правил складання
актів комерційний акт підписує
начальник станції (його заступник),
начальник вантажного району (завідувач
вантажного двору, складу,
контейнерного відділу, контейнерного
майданчика, сортувальної платформи) і
працівник станції, який особисто
здійснював перевірку, а також
одержувач, якщо він брав участь у
перевірці. Крім того, у разі
необхідності, до перевірки вантажу і
підписання акта можуть бути залучені
також інші працівники залізниці.

Судом встановлено, що комерційний акт
серії АА № 078136/148/4 від 30.11.13 р.
підписаний начальником станції,
прийомоздавальником та приймальником
поїздів. При цьому, згідно пояснень
позивача, посада начальника вантажного
району, також інші, передбачені п. 10
Правил посади в штаті станції
Здолбунів відсутні. Для підписання
вказаного комерційного акту залучено
двох працівників станції, один з яких
безпосередньо проводив зважування,
другий - був присутнім під час
зважування.

При цьому, докази заперечень
відповідача щодо форми, порядку
складання, змісту вказаного
комерційного акту та посадових осіб,
які його підписали, а також факту
опротестування його з боку відповідача
відсутні.

За таких обставин, за висновками суду
комерційний акт серії АА № 078136/148/4 від
30.11.13 р. є належним доказом встановлення
позивачем факту невідповідності
відомостей про вагу вантажу,
зазначених у накладній, його реально
встановленій вазі.

Крім того, результати контрольного
переважування вагону позивачем
відображено у книзі обліку контрольних
зважувань та перевірки кількості
вантажу у вагонах станції Здолбунів
Львівської залізниці, відповідний
витяг з якої находиться в матеріалах
справи.

30.11.2013 року станцією Здолбунів
направлено телеграфні повідомлення
№№ НР582, 219 на станцію Корюківка для
повідомлення вантажовідправника і
власника ДП "Холминське лісове
господарство" про затримку вагону
через невідповідність маси вантажу,
зазначеній у накладеній, фактичній
масі вантажу, а також про завантаження
вагону понад вантажопідйомність.

02.12.2013 року відповідачем було
направлено листа б/н начальнику
залізничної станції Здолбунів
Львівської залізниці, копія якого
знаходиться в матеріалах справи, із
проханням перевантажити надлишок
вантажу, що перевищує
вантажопідйомність, із напіввагону №
96391602 у інший на піввагон власності УТЛЦ
і доправити до місця призначення.

На підставі вказаного листа позивачем
надлишок вантажу лісоматеріалів
фанерних масою 12600 кг із напіввагона №
96391602 відвантажено у вагон № 67901231 та
направлено на адресу
вантажоодержувача згідно досилочної
залізничної накладної № 35383942, брутто
34300 кг, тара 21700 кг, нетто 12600 кг, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями накладної № 35383942 від 03.12.13 р. та
акту загальної форми № 577 від 03.12.13 року.

Після відвантаження надлишку вантажу у
напіввагон № 67901231, напіввагон № 96391602
переважувався на 150т залізничній вазі,
де виявлено брутто 81200, тара (по
документах) 24600, нетто 56600кг, що не
перевищує вантажопідйомність вагона.
Відповідні відмітки внесені позивачем
до комерційного акту АА № 078136/148/4 від
30.11.13 р.

Згідно п. 12 Правил складання актів якщо
при перевірці вантажу, який прибув з
актом попутної станції, під час
перевірки на станції призначення не
буде виявлено різниці між даними акта,
складеного на попутній станції, і
фактичною наявністю та станом вантажу,
багажу або вантажобагажу, то станція в
розділі "Є" комерційного акта попутної
станції вносить відмітку такого
змісту: "Під час перевірки вантажу
(багажу, вантажобагажу) різниці проти
цього акта не виявлено". Така відмітка
засвідчується штемпелем станції і
підписами осіб, указаних у пункті 10 цих
Правил. Цей акт видається одержувачу на
його вимогу, а копія його залишається
на станції. Новий акт у цьому разі не
складається.

По прибуттю напіввагонів на станцію
призначення Мукачево Львівської
залізниці, вантаж вагою нетто 56600 кг,
який прибув у вагоні № 96391602, видано
вантажоодержувачу 05.12.13 р., а вантаж
вагою нетто 12600 кг, який прибув досилкою
у вагоні № 67901231, видано 06.12.13 р., що у
відповідності до Правил складання
актів підтверджується відповідними
записами та відмітками станції
призначення в комерційному акті серії
АА № 078136/148/4 від 30.11.13 р. та книзі
зважування вантажів на вагонних вагах
станції Мукачево.

Статтею 122 Статуту залізниць України
передбачено, що за неправильно
зазначені у накладній масу, кількість
місць вантажу, його назву, код та адресу
одержувача з відправника, порту
стягується штраф у розмірі згідно із
статтею 118 цього Статуту. При цьому
відправник несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць
України за пред'явлення вантажу, який
заборонено до перевезень або який
потребує під час перевезення особливих
заходів безпеки, та з неправильним
зазначенням його найменування або
властивостей з відправника, крім
заподіяних залізниці збитків і витрат,
стягується штраф у розмірі
п'ятикратної провізної плати за всю
відстань перевезення.

При цьому, в силу вимог ч.1 ст. 129 Статуту
залізниць України обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Аналогічні положення передбачені і п.5.5
Правил оформлення перевізних
документів, згідно з яким якщо під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
відомостей про код одержувача, його
адресу, назву вантажу, його кількість,
то з відправника стягується штраф
згідно ст. 122 Статуту. Факт
неправильного зазначення відправником
указаних відомостей засвідчується
актом загальної форми, якщо за цим
фактом не складався комерційний акт.

На підставі ст.ст.118, 122 Статуту
залізниць України за неправильно
зазначену у залізничній накладній масу
вантажу позивачем відповідачу було
нараховано штраф у сумі 51160,00 грн. та 20
січня 2014 року направлено на адресу
відповідача претензію №1 про стягнення
штрафу в сумі 51160,00 грн.

Листом № 267 від 07 лютого 2014 року ДП
«Холминське лісове господарство»
претензію було відхилено в повному
обсязі.

Вищезазначені обставини стали
підставою для звернення Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
Відокремленого підрозділу
"Ужгородська дирекція залізничних
перевезень" до господарського суду з
відповідним позовом.

Таким чином, як вбачається із
матеріалів справи, а також
підтверджено сторонами, свої
зобов'язання щодо сплати штрафу в
розмірі 51160,00 грн., всупереч вимогам
діючого законодавства, відповідач не
виконав, в результаті чого у ДП
«Холминське лісове господарство»
утворилась заборгованість перед
позивачем у зазначеному вище розмірі,
яку останній просить стягнути в
позовній заяві.

Відповідно до п.3.15 Роз'яснення Президії
Вищого Господарського Суду України від
29.09.08 р. № 04-5/225 "Про внесення змін та
доповнень до роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
29.05.2002 р. № 04-5/601 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів
залізницею" при застосуванні ст.118
Статуту залізниць України слід мати на
увазі, що штраф підлягає стягненню за
самий факт допущення
вантажовідправником порушень,
встановлених залізницею як на станції
призначення або під час перевезення
так і на станції відправлення після
пред'явлення вантажу до перевезення,
незалежно від того чи завдано
залізниці у зв'язку з цим збитків.

Як було зазначено вище, результати
комісійного зважування вантажу у
відповідності до ст. 129 Статуту
залізниць України, п. 2 Правил складання
актів підтверджуються актом загальної
форми № 1090/1376 від 30.11.13 р., комерційним
актом серії АА № 078136/148/4 від 30.11.13 р., а
також актом загальної форми № 577 від
03.12.13 р., а отже, за висновками суду,
позивачем надані достатні докази на
підтвердження комісійного зважування
на піввагону № 96391602 та встановлення
невідповідності зазначених в
накладній відомостей.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4
ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33 ГПК України
покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
оплати штрафу, письмових пояснень щодо
неможливості надання таких доказів,
або ж фактів, що заперечують викладені
позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

При розгляді справи судом встановлено,
що згідно ст. 37 Статуту залізниць
України маса вантажів визначається
відправником. Визначення маси
пропонованих до перевезення вантажів
може вироблятися різними способами:
шляхом зважування на товарних,
вагонних і елеваторних вагах, за
трафаретом, за стандартом,
розрахунковим шляхом і за допомогою
обміру. Визначення маси вантажу згідно
з трафаретом, у відповідності зі
стандартом, розрахунковим шляхом, за
допомогою обміру проводиться тільки
вантажовідправником. Однак з метою
забезпечення безпеки руху визначення
маси вантажів, вантажобагажу,
навантаження яких до повної місткості
вагонів, контейнерів може спричинити
за собою перевищення їх допустимої
вантажопідйомності, здійснюється
тільки за допомогою зважування.

Пункт 22 Правил видачі вантажів
передбачає, що перевірка маси вантажу
на станції призначення провадиться, як
правило, таким самим способом, яким цю
масу було визначено на станції
відправлення. З наведеної норми
вбачається, що вона носить обов'язковий
характер саме для станції призначення.

За висновками суду, зазначена норма
направлена на усунення спорів між
учасниками перевізних правовідносин у
випадках виявлення нестачі вантажу,
оскільки у разі зважування різними
способами на станції відправлення та
призначення відповідно може дати
необ'єктивну інформацію щодо дійсної
маси вантажу.

При цьому, обов'язковість застосування
приписів п. 22 Правил видачі вантажів
щодо способу визначення маси вантажу
під час контрольних перевірок маси
вантажів на проміжних станціях не
передбачена нормами діючого
законодавства. Відтак, перевірка
проміжною станцією маси вантажів у
вагонах може здійснюватись нею у
будь-який спосіб, передбачений для
визначення маси відповідного вантажу.

Стосовно спірного вантажу норми
діючого законодавства дозволяють
здійснювати перевірку його маси шляхом
як зважування, так і обміром чи
розрахунковим способом. Однак, як
зазначено в Роз'ясненні президії
Вищого господарського суду України від
29.05.2002 р. № 04-5/601 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів
залізницею», саме зважування є більш
точним способом визначення маси
вантажу ніж таке визначення обміром чи
розрахунковим шляхом.

Доказів на спростування
зазначених висновків та зазначення
іншого прийнятного способу точного
визначення маси вантажу відповідачем
суду не надано.

Суд зазначає, що можливість
визначення маси певних вантажів
розрахунковим способом, за обміром або
умовно не виключає при цьому,
можливість її визначення шляхом
зважування. Вантажовідправник у такому
разі має можливість обирати той чи
інший спосіб визначення маси на
власний розсуд та ризик. Однак,
застосовуючи умовний спосіб
визначення маси вантажу відповідач
повинен був усвідомлювати цілком
закономірну ймовірність виникнення
похибки при розрахунках та можливість
настання несприятливих наслідків в
результаті її виявлення
вантажоперевізником. На підставі
зазначеного, судом критично оцінюється
перевищення вказаної у накладній маси
вантажу на 13200 кг, що становить вище 20%
від загальної маси вантажу.

Однак, враховуючи вищевикладені
висновки, залізниця, користуючись
правом, визначеним ст. 24 Статуту
залізниці України, під час перевірки на
проміжних станціях не позбавлена права
обрати для цього зручний для себе
спосіб.

Таким чином, посилання відповідача на
відсутність в діях ДП «Холминське
лісове господарство» щодо визначення
маси вантажу умовно та внесення
відповідних даних в накладну порушень
чинного законодавства, та неможливість
застосування залізницею під час
перевірки маси вантажу іншого способу,
зокрема, зважування, що є порушенням ст.
37 Статуту залізниці України та Правил
видачі вантажів, зважаючи на те, що
відповідачем не доведено належними та
допустимими доказами того, що у разі
визначення маси спірного вантажу
розрахунковим способом похибка, у
порівнянні з іншими способами, зокрема,
шляхом зважування, може призвести до
значної різниці щодо маси вантажу,
судом до уваги не приймаються.

Крім того, відсутність порушення у
виборі відповідачем способу
визначення маси вантажу не є підставою
для звільнення останнього від
обов'язку оплати штрафу, передбаченого
ст. 122 Статуту залізниць України, адже
за цією статтею штраф підлягає
стягненню за самий факт неправильного
зазначення, зокрема, маси вантажу у
накладній.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
матеріалами справи підтверджується
факт невиконання відповідачем
зобов'язань щодо сплати штрафу в сумі
51160,00 грн. за неправильне зазначенням
маси вантажу у накладній, розмір
заборгованості відповідає фактичним
обставинам та на момент прийняття
рішення доказів погашення
заборгованості відповідач суду не
представив, як і доказів, що
спростовують вищевикладені обставини,
тому вимога позивача про стягнення з
відповідача вказаної суми штрафу
підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки (до
якої віднесено штраф і пеню)
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства і може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу
України також встановлює, що у разі
якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України надає
суду право у виняткових випадках
зменшувати розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до 3.17.4. Постанови № 18
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
виконання, наслідків порушення
зобов'язання, невідповідності розміру
стягуваної неустойки (штрафу, пені)
таким наслідкам, поведінки винної
сторони (в тому числі вжиття чи
невжиття нею заходів до виконання
зобов'язання, негайне добровільне
усунення нею порушення та його
наслідків) тощо.

Згідно п.п.6.4 Роз'яснення Президії
Вищого Господарського Суду України від
29.09.08 № 04-5/225 "Про внесення змін та
доповнень до роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
перевезення вантажів залізницею" суди
мають право при прийнятті рішення про
стягнення штрафу зменшувати його
розмір з урахуванням усіх конкретних
обставин справи.

Пунктом 22 Оглядового листа Вищого
господарського суду України № 01-8/917 від
29.11.07 р. «Про деякі питання судової
практики застосування Статуту
залізниць України, інших норм
транспортного законодавства»
визначено, що виходячи із загальних
засад, встановлених у статті 3
Цивільного кодексу України, а саме -
справедливості, добросовісності та
розумності - слід визнати право судів
при винесенні рішення про стягнення
штрафу зменшувати його розмір, з
урахуванням всіх конкретних обставин
справи. Підстави та розмір, на який
зменшується стягуваний штраф, повинні
бути в рішенні суду мотивовані та
обґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів щодо
підстав зменшення розміру стягуваного
штрафу, причин неналежного виконання
обов'язку або ж вжиття заходів щодо
усунення порушення та його наслідків,
клопотання відповідача про зменшення
розміру застосованого штрафу з
посиланням на тяжке фінансове
становище та відсутність наявних
збитків, нанесених залізниці, судом
відхиляється з підстав недоведеності.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача,
відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст. 24, 37, 118, 122, 129 Статуту
залізниць України, ст.ст. 11, 202, 908, 909, 920
Цивільного кодексу України, ст. 307
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 33, 43, 44, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Холминське лісове господарство" (вул.
Леніна, 60, смт. Холми, Корюківський
район, Чернігівська область, 15331, р/р
7 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м.
Київ, МФО 380805, код 00993484) на користь
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Львівська залізниця" (вул.
Гоголя, 1, м. Львів, 79000, р/р 603 в ЛФ АБ
«Експрес-Банк», код 01059900) в особі
Відокремленого підрозділу
"Ужгородська дирекція залізничних
перевезень" (вул. Ф. Тіхого, 8, м. Ужгород,
88018, р/р 11 в АБ «Експресбанк», МФО
325956, код 25449675) 51160,00 грн. штрафу та 1827,00
грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складений та
підписаний 02 червня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон