м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3480/14 27.05.14Суддя Мудрий С.М.
розглянувши справу

за первісним позовом публічного
акціонерного товариства "Київенерго"

до комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
"Житло-сервіс"

про стягнення 125 063,69 грн.

Представники сторін:

від позивача: Левченко В.І. -
представник за довіреністю № 91/2013/08/16-2
від 16.08.2013 р.;

від відповідача: Хоменко А.М. -
представник за довіреністю № 110/005-56 від
17.01.2014 року.

та за зустрічним позовом комунального
підприємства з експлуатації та ремонту
житлового фонду "Житло-сервіс"

до публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

про зобов'язання здійснити
перерахунок

Представники сторін:

від позивача: Хоменко А.М. -
представник за довіреністю № 110/005-56 від
17.01.2014 року;

від відповідача: Левченко В.І. -
представник за довіреністю № 91/2013/08/16-2
від 16.08.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
до комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
"Житло-сервіс" про стягнення 125 063,69 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 23.05.2003 року між ним
та комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
"Житло-сервіс" укладено договір на
постачання електричної енергії № 15100,
о/р №3315100.

Позивач взяті на себе зобов'язання
виконав.

За період з 01.01.2013 року по 01.02.2014 року в
відповідача виник борг за спожиту
активну електричну енергію, яка станом
на 01.02.2014 року становить 113 558,06 грн.

У зв'язки з вищезазначеним позивач
звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 06.03.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
31.03.2014 року.

В судовому засіданні 31.03.2014 року
представник позивача подав документи
на виконання вимог ухвали суду від
06.03.2014 року.

Представник відповідача не виконав
вимоги ухвали суду від 06.03.2014 року.

В судовому засіданні оголошено перерву
до 15.04.2014 року.

31.03.2014 року до відділу діловодства
господарського суду м. Києва від
комунального підприємства з
експлуатації та ремонту житлового
фонду "Житло-сервіс", на підставі ст. 60
Господарського процесуального кодексу
України, надійшла зустрічна позовна
заява про зобов'язання здійснити
перерахунок.

Свої позовні вимоги за зустрічним
позовом позивач обґрунтовує тим, що
відповідно до договору споживач надає
звіти (Акт ) про використану електричну
енергію, так КП «Житло-сервіс»
щомісячно надавало звіт (Акт), а ПАТ
«Київенерго» приймало, але не
враховувало дані, як того вимагає
договір.

В результаті невиконання умов договору
та актів цивільного законодавства ПАТ
«Київенерго», на думку позивача за
зустрічним позовом, зобов'язаний
здійснити перерахунок за період з
01.01.2013року по 01.02.2014року на суму 157
035,07грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 31.03.2014 року порушено провадження у
справі та прийняти до розгляду
зустрічну позовну заяву комунального
підприємства з експлуатації та ремонту
житлового фонду "Житло-сервіс"до
публічного акціонерного товариства
"Київенерго" про зобов'язання здійснити
перерахунок, розгляд справи призначено
на 15.04.14 р.

15.04.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач за первісним позовом
(відповідач за зустрічним позовом)
подав клопотання про відкладення
розгляду справи.

В судовому засіданні 15.04.2014 року
представник позивача за первісним
позовом (відповідач за зустрічним
позовом) підтримав подане клопотання
про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача за первісним
позовом (позивача за зустрічним
позовом) не заперечував проти
клопотання. Представник відповідача не
виконав вимоги ухвали суду від 06.03.2014
року.

В судовому засіданні оголошено перерву
до 19.05.2014 року.

15.05.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач за первісним позовом
(відповідач за зустрічним позовом)
подав відзив на зустрічну позовну
заяву.

Представник позивача (за первісним
позовом) позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача (за первісним
позовом) заперечував проти позову та
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача (за зустрічним
позовом) позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача (за зустрічним
позовом) заперечував проти позову та
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

В судовому засіданні оголошено перерву
до 27.05.2014 року.

В судовому засіданні 27.05.2014 року
представник позивача (за первісним
позовом) позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача (за первісним
позовом) заперечував проти позову та
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача (за зустрічним
позовом) позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача (за зустрічним
позовом) заперечував проти позову та
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги позивача за
первісним позовом підлягають
задоволенню, а позовні вимоги за
зустрічним позовом не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

23.05.2003 року між акціонерною компанією
«Київенерго» (постачальник) та до
комунальним підприємством з
експлуатації і ремонту житлового фонду
"Житло-сервіс" (споживач) укладено
договір на постачання електричної
енергії №3315100.

Відповідно до загальних положень
статуту публічного акціонерного
товариства «Київенерго»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів акціонерної
енергопостачальної організації
«Київенерго» (протокол № 2/2013 від 22.04.2013
року), акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго» перейменована у
публічне акціонерне товариство
«Київенерго» у відповідності до вимог
та положень Закону України «Про
акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008
року.

Відповідно до п. 1 договору (в редакції
додатку 1 до договору), постачальник
продає електричної енергії споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок споживача за
об'єктами споживача згідно з умовами
договору та додатків до договору, що є
його невід'ємною частиною, а споживач
оплачує постачальнику вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього договору та
додатків до договору, що є його
невід'ємною частиною.

Згідно з п.2.2.3 договору, споживач
зобов'язується оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами додатків
«Порядок розрахунків» та «Графік
зняття показів засобів обліку
електричної енергії».

Відповідно до п.1 додатку 2 до договору,
розрахунковим періодом для визначення
обсягу спожитої електричної енергії
приймається місяць з 18 числа
попереднього місяця до такого ж числа
розрахункового місяця. При розрахунках
за фактично спожиту електроенергію
поняття «розрахунковий період» та
«календарний місяць» вважаються
прирівняними.

Пунктом 2.1 додатку 2 до договору,
споживач здійснює повну поточну оплату
вартості обсягу спожитої електричної
енергії за розрахунковий період за
фактичними показаннями засобів обліку
електричної енергії згідно з виписаним
рахунком.

Згідно з п.2.2 додатку 2 до договору,
оплата рахунків за активну
електроенергію, за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії та потужності,
оплата рахунків за перетікання
реактивної електроенергії та інших
платежів згідно з умовами цього
договору здійснюється на підставі
самостійно отриманих у постачальника
рахунків протягом 5 операційних днів з
дня їх отримання.

Споживач протягом 30 календарних днів з
дати отримання рахунка постачальника
здійснює повну оплату вартості
електричної енергії, не облікованої
внаслідок порушення споживачем Правил
користування електричною енергією
(ПКЕЕ).

При відсутності заборгованості
надлишок коштів, що надійшли протягом
розрахункового періоду, зараховується
в рахунок оплати наступного
розрахункового періоду.

Пунктом 5 додатку 2 до договору, за
даними акта про використану електричну
енергію та з урахуванням розрахункової
величини втрат визначається обсяг
фактично спожитої активної
електроенергії та перетікання
реактивної електроенергії. Цей обсяг
сторони фіксують в акті про приймання -
передавання товарної продукції, акті
надання послуги з компенсації
перетікання реактивної
електроенергії, два примірники яких
постачальник надає споживачу. Останній
має повернути погодженими по одному
примірнику зазначених документів в
наступному розрахунковому періоді.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення умов договору
та чинного законодавства не виконав
взяті на себе зобов'язання по оплаті
отриманої електричної енергії, у
зв'язку з чим станом на 01.02.2014 року в
останнього виникла заборгованість за
спожиту активну електричну енергію в
розмірі 113 558,06 грн., (за період отриманих
послуг з 01.01.2013 - 01.02.2014 року), що
підтверджується доданими до позовної
заяви довідкою про розрахунок
основного боргу, актами про
використану електричну/активну
енергію, актами про не допуск,
рахунками-розшифровками та актами
прийняття-передавання товарної
продукції.

Дослідивши зміст спірного договору суд
дійшов до висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України
встановлено, що предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно частини 1 статті 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7
ст. 276 ГК України, розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Враховуючи вищезазначене, факт
наявності заборгованості за договором
на постачання електричної енергії №
3315100 від 23.05.2003 року за спожиту активну
електричну енергію в розмірі 113 558,06 грн.
(за період отриманих послуг з 01.01.2013 -
01.02.2014 року), у відповідача перед
позивачем належним чином доведений,
документально підтверджений та
відповідачем не спростований, тому
позовні вимоги позивача визнаються
судом обґрунтовані та такими, що
підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

У зв'язку з неналежним виконання
грошових зобов'язань за договором,
позивач просить стягнути з відповідача
пеню в розмірі 7 621,95 грн. та індекс
інфляції в розмірі 515,89 грн. та 3 367,79 грн.
трьох відсотків річних.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Положеннями п. 4.2.1 договору
встановлено, що за внесення платежів,
передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього
договору, з порушення термінів,
визначених відповідним додатком,
споживач сплачує постачальнику пеню в
розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати, але не більше розміру
штрафних санкцій згідно з
Господарським кодексом України. Сума
пені (без ПДВ) зазначається у
платіжному документі окремим рядком.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням, процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання і не
ототожнюються із санкціями за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, умовами статті 625
Цивільного кодексу України та Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

З огляду на вищевикладене та наявність
заборгованості у відповідача перед
позивачем за договором на постачання
електричної енергії № 3315100 від 23.05.2003
року, суд погоджується з розрахунком
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором в розмірі 7 621,95
грн., індексу інфляції в розмірі 515,89
грн. та 3 % річних в розмірі 3 367,79 грн.
наданим позивачем і вважає його
обґрунтованим.

Щодо зустрічних позовних вимог про
зобов'язання ПАТ «Київенерго»
здійснити перерахунок за договором від
23.05.2003 №15100, о/р 3315100 на постачання
електричної енергії на житловий
будинок по вул. Драгоманова 6/1 на суму 157
035,07 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 12.1 Постанови
Національної комісії з питань
регулювання електроенергетики України
№ 38 від 31.07.1996 року Про затвердження
Правил користування електричною
енергією (ПКЕЕ), електрична енергія
постачається населеному пункту на
підставі договору про постачання
електричної енергії.

Населений пункт на підставі договору
про постачання електричної енергії
здійснює закупівлю електричної
енергії у постачальника електричної
енергії з метою її подальшого
використання споживачами населеного
пункту для задоволення
комунально-побутових потреб
споживачів населеного пункту, для
технічних цілей та інших потреб
населеного пункту. За обсяг закупленої
електричної енергії з постачальником
електричної енергії розраховується
населений пункт відповідно до умов
договору (п.12.3 ПКЕЕ).

Так, відповідно до п.1 договору про
постачання електричної енергії №3315100
від 23.05.2003р., постачальник (ПАТ
«Київенерго») постачає споживачу
(комунальному підприємству з
експлуатації і ремонту житлового фонду
"Житло-сервіс") електричну енергію, а
останній зобов'язується оплачувати
використану енергію своєчасно та в
повному обсязі.

Відповідно до п.3.1 ПКЕЕ,
електроустановки споживачів мають
бути забезпечені необхідними
розрахунковими засобами обліку
електричної енергії для розрахунків за
спожиту електричну енергію, технічними
засобами контролю і управління
споживанням електричної енергії та
величини потужності, а також (за
бажанням споживача) засобами
вимірювальної техніки для контролю
якості електричної енергії.

Розрахункові засоби обліку
електричної енергії, технічні засоби
контролю і управління споживанням
електричної енергії та величини
потужності, засоби вимірювальної
техніки для контролю якості
електричної енергії встановлюються
відповідно до вимог ПУЕ, цих Правил та
проектних рішень.

При будівництві житлового будинку за
адресою м. Київ. вул. Драгоманова. 6/1.
експлуатуючою організацією
(комунальним підприємством з
експлуатації і ремонту житлового фонду
"Житло-сервіс") отримані технічні умови
на приєднання об'єктів до електричних
мереж ПАТ «Київенерго». Виданими
технічними умовами передбачається:
«Передбачити окремий облік
електроенергії загальнобудинкових
споживачів та загальнобудинковий
облік у відповідності з ПКЕЕ п. 3.6.
поквартирний облік вирішити проектом».

Абзацом 4 п. 3.6 ПКЕЕ (в редакції на момент
укладання договору), встановлено, що у
багатоквартирних будинках на межі
балансової належності
внутрішньобудинкових мереж і мереж
електропередавальної організації
(основного споживача) улаштовується
загальнобудинковий розрахунковий
облік, який враховує обсяг електричної
енергії, використаний мешканцями
будинку, на технічні цілі, для потреб
інших електроустановок, які приєднані
до мереж цього будинку та розміщені
всередині будинку або за його межами.

Встановлені згідно з проектною
документацією загальнобудинкові
прилади обліку електричної енергії
були внесені в Додаток 4А до Договору
«Перелік об'єктів КП «Житло- сервіс»
для проведення за їх показами
розрахунків за спожиту електричну
енергію. Споживачем без будь-яких
зауважень підписаний Додаток 4А до
Договору.

Відповідно до п.4.1.6 додатку 2 до
договору, за наявності послідовного
приєднання розрахункових засобів
обліку споживача та субспоживачів
кількість спожитої споживачем
електричної енергії визначається як
різниця між загальною сумою споживання
споживача та споживачів відповідно до
умов договорів з постачальником. У
разі, якщо до технологічних
електричних мереж споживача
приєднанні електроустановки інших
суб'єктів господарювання, власників
мереж тощо, розрахунковий облік має
бути організований споживачем таким
чином, щоб забезпечити складення
балансу електричної енергії у власних
технологічних електричних мережах для
проведення комерційних розрахунків.
Зазначені умови договору відповідають
вимогам п. 3.26. ПКЕЕ.

Тобто, ПАТ «Київенерго» здійснює
нарахування за обсяги спожитої
електричної енергії КП «Житло-сервіс»
виключно згідно з умовами укладених
договорів та відповідно до чинного
законодавства.

Щодо неодноразових звернень позивача
за зустрічним позовом до відповідача
про не врахування ПАТ «Київенерго»
звітів про використану електроенергію
та те, що підприємству нараховані кошти
за спожиту електричну енергію
мешканців житлових будинків, то вони не
були проігноровані ПАТ «»Київенерго.

Так, 28.03.2013 року проведено засідання
комісії з розгляду та розв'язання
суперечностей, спірних ситуацій між
ПАТ «Київенерго» та КП «Житло-сервіс».
щодо проведення перевірки нарахувань
за спожиту електричну енергію по
Договорам про постачання електричної
енергії № 3315180, № 3315044 та № 3315100.
Відповідно до протоколу № 41 від 28.03.2013
року засідання комісії вирішено:

- ПАТ «Київенерго» та КП «Житло-сервіс»
створити робочу групу для проведення
перевірки нарахування обсягів
електричної енергії, спожитої
побутовими споживачами у китлових
будинках, які розташовані за адресами:
м. Київ, вул. Урлівська. 23. вул.
Дніпровська Набережна, 19. вул.
Драгоманова. 6/1.

- КП «Житло-сервіс» звернутися до ПАТ
«Київенерго» щодо внесення змін до ;
кладених договорів про постачання
електричної енергії для приведення їх
у відповідність по розпорядження НКРЕЕ
від 28.11.2011 № 215-р.

Відповідно до Протоколу від 14.05.2013
засідання робочої групи вирішено:
винести питання щодо коригування
остаточного рішення проведення
коригування товарної продукції по КП
«Житло-сервіс» по договорам про
постачання електричної енергії № 3315180.
№ 3315044 та № 3315100.

17.05.2013р. проведено засідання комісії з
проведення коригувань корисного
відпуску та товарної продукції
юридичним особам-споживачам
електроенергії.

Відповідно до протоколу від 17.05.2013 №60
вирішено: провести з метою усунення
подвійного нарахування у травні 2013
коригування товарної продукції в
сторону зменшення споживачу КП
«Житло-сервіс» (о/р 3315100) в сумі 13361,62
грн.. за 47686 кВтг по загальнобудинковим
лічильникам за адресою м. Київ, вул.
Драгоманова. 6/1.

Щодо впорядкування договірних
відносин відповідно до першої схеми
розпорядження НКРЕ від 28.11.2011 № 215-р., то
згідно з роз'ясненнями наданими
Національною комісією, що здійсню
державне регулювання у сфері
енергетики у листі від 07.12.2011 № 9198/11/17-11.
з метою запобігання виникненню
конфліктних ситуацій між окремими
мешканцями багатоквартирного
житлового будинку, управителем та
енергопостачальником, забезпечення
можливості всім мешканцям
багатоквартирних житлових будинків
користуватись наданими їм
законодавством правами та пільгами,
НКРЕ вважає за доцільне рекомендувати
ОСББ (ЖБК) приймати у встановленій
законодавством формі рішення щодо
обраної мешканцями багатоквартирного
житлового будинку однієї із схем
врегулювання взаємовідносин,
визначених у розпорядженні НКРЕЕ від
28.11.2011 № 215-р. При цьому, у разі прийняття
рішення щодо укладення прямих
договорів про користування
електричною енергією між кожним членом
ОСББ (ЖБК) та енергопостачальником,
кожний власник квартири (мешканець) має
письмово звернутись до
енергопостачальника із заявою
стосовно укладення відповідного
договору та надати для цього усі
необхідні документи.

На виконання розпорядження НКРЕЕ від
28.11.2011 № 215-р. на підставі отриманого
звернення від КП «Житло-сервіс» про
закриття розрахунків за
загальнобудинковими особами обліку
житлових будинків, на виконання
доручення організовано контрольний
огляд засобів обліку електричної
енергії мешканців житлових будинків,
провести технічну перевірку
загальнобудинковими та контрольними
засобами обліку тощо.

Крім того, відповідно до протоколу від
17.05.2013 №60 - з 02.01.2013 року проводилось
опломбування квартирних лічильників
та укладено прямі договори з
мешканцями квартир.

Відповідно до п. 3.5. порядку «Про
проведення нарахування за спожиту
електричну енергію» - у разі наявності
у споживача поквартирного обліку та
укладеними індивідуальними договорами
в побутовому секторі відрахування
обсягу спожитої електроенергії на
потреби населення у поточному
розрахунковому періоді проводиться
відповідно до «Відгрузка по абоненту»
минулого розрахункового періоду.

Так, починаючи з лютого 2013 року з
обсягів споживання електроенергії по
загальнобудинковим облікам щомісячно
знімались нарахування за спожиту
електроенергію мешканцям квартир, що
підтверджуються наявними в матеріалах
справи відомостями по «Відгрузка по
абонентам».

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
вимоги позивача за зустрічним позовом
є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на відповідача
за первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити
повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства
з експлуатації і ремонту житлового
фонду "Житло-сервіс" (02081, м. Київ, вул.
Дніпровська набережна, буд. 25-Б,
ідентифікаційний код: 31025659) на користь
публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана
Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305)
заборгованість за спожиту активну
електричну енергію в розмірі 113 558 (сто
тринадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят
вісім) грн. 06 коп., пеню в розмірі 7 621 (сім
тисяч шістсот двадцять одна) грн. 95 коп.,
індекс інфляції в розмірі 515 (п'ятсот
п'ятнадцять) грн. 89 коп. та 3 % річних в
сумі 3 367 (три тисячі триста шістдесят
сім) грн. 79 коп., а також 2 501 (дві тисячі
п'ятсот одна) грн. 28 коп. судового збору.

3. В зустрічному позові відмовити
повністю.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 06.06.2014 року

Суддя
С.М. Мудрий