ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.06.2014
Справа № 905/3053/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С. розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Український страховий стандарт» до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення 3339
грн. 11 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Український страховий стандарт»
звернувся до господарського суду з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 про
стягнення заборгованість в порядку
регресу у розмірі 3339 грн. 11 коп.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 993 Цивільного
кодексу України, ст. 27 Закону України
«Про страхування».

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
розгляд справи повідомлявся належним
чином. Через канцелярію суду надав
заяву від 22.05.2014р. про розгляд справи
без участі представника позивача.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув. Через канцелярію
суду надав відзив від 03.06.2014р., в якому
посилався на відсутність підстав для
відшкодування збитків в порядку
регресу, а саме:

- на відсутність погодження щодо
виплати суми страхового відшкодування
між потерпілою особою та страховиком;

- на відсутність підтвердження дії
договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу.

- - на невідповідність суми
матеріальної шкоди, яка визначена
звітом про оцінку пошкодженого
транспортного засобу сумі сплаченого
страхового відшкодування та
необґрунтоване перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»;

Представник третьої особи або
третя особа в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. Через канцелярію суду надав
пояснення про обставини виникнення ДТП
на підтвердження чого надав копії
документів.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 21.12.2012 року між
ПАТ «Страхова компанія «Український
страховий стандарт», (Страховик) та
ОСОБА_2 (Страхувальник) було укладено
договір добровільного страхування
транспортного засобу № 0111-0106-0072 (надалі
- Договір страхування), за яким
Страховик застрахував майнові
інтереси Страхувальника, пов'язані з
експлуатацією транспортного засобу
«Geely CK», державний номер НОМЕР_1. Строк
дії Договору з 24.12.2012 по 23.12.2013 (а.с.14-22).

20.08.2013 року у м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Geely CK», державний номер
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та
автомобіля «Renault» державний номер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 (власник
автомобіля ОСОБА_1).

Вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у позивача
виник обов'язок виплатити
страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

03.09.2013 року Страхувальник звернувся до
Страховика із заявою про виплату
страхового відшкодування, в якій
просив виплатити суму страхового
відшкодування на рахунок СТО (ТОВ «АІС
Столиця») (а.с. 49).

Для визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«Geely CK», державний номер НОМЕР_1, у
результаті його пошкодження в ДТП, ФОП
ОСОБА_5 проведене експертне
автотоварознавче дослідження. Згідно
звіту №861 про оцінку, вартість
матеріального збитку завданого
пошкодженням транспортного засобу
складає 3654 гривень 82 коп. (а.с. 24-29).

Відповідно до рахунку-фактури № 4614 від
30.08.2013р. вартість відновлювального
ремонту застрахованого автомобіля
склала 3663,61 грн. разом з ПДВ.

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 0111-0106-0072, на підставі
страхового акту № 1294-1254/13 від 11.09.2013
(а.с.12), позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування в сумі 3339 грн.
11 коп. без ПДВ, на рахунок ІП
«АІС-Столиця», що підтверджується
платіжним дорученням № 13405 від 16.09.2013р.
(а.с. 51).

Отже, доводи відповідача щодо
необґрунтованого перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» спростовані
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
що спростовує доводи відповідача
необхідність погодження з потерпілим
права на отримання страхового
відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Постановою Солом'янського районного
суду м.Києва від 25.09.2013р. винним у
вчиненні ДТП, що сталося 20.08.2013р., було
визнано ОСОБА_3, та притягнуто його до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу
(а.с.10-11).

Цивільно-правова відповідальність
власника наземного транспортного
засобу автомобіля «Renault» державний
номер НОМЕР_2, станом на час вчинення
ДТП була застрахована в ПрАТ «УАСК
«АСКА», що підтверджується полісом №
АВ/4513455, зі строком дії з 27.04.2013 по 26.04.2014.
Цим полісом встановлено ліміт
відшкодування за майнову шкоду у
розмірі 50000 грн. та франшиза 0 грн.(а.с.119).

Відповідно до статті 21 Закону "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Geely CK»,
державний номер НОМЕР_1, згідно до
положень Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності, а до позивача, як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування відповідно до договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, перейшло право
вимоги, яке потерпіла особа мала до
відповідача як особи, відповідальної
за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, 24.12.2013 року звертався до
відповідача із вимогою про виплату
страхового відшкодування на суму 3339
грн. 11 коп. (а.с.53-54) проте, відповідач,
кошти не перерахував, що стало
підставою для звернення позивача до
суду з вказаним позовом.

У відповідності до пункту 22.1 статті 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 9 Закону України «Про
страхування» франшиза, це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

У відповідності до п.12.1 ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Отже, з урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №
АВ/4513455 у позивача виникло право
регресної вимоги до відповідача в сумі
3339 грн. 11 коп.

Щодо заперечень відповідача про
необґрунтованість розміру суми
страхової виплати суд зазначає,
наступне.

Абзацом другим пункту 36.2 статті 36 цього
Закону передбачено, що у разі визнання
ним вимог заявника обґрунтованими -
прийняти рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його. Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

Чинним законодавством України не
встановлено, що лише звіт про оцінку є
доказом, який визначає розмір
завданого збитку власнику
пошкодженого автомобіля.

Звіт про оцінку транспортного засобу є
лише попереднім оціночним документом,
в якому зазначається про можливу, але
не кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми
страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

Аналогічна позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 23.08.2011 у справі № 42/92, від
14.05.2013 у справі № 5011-7/16471-2012.

Верховним Судом України у Листі "Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування" від
19.07.2011 також роз'яснено, що визначаючи
розмір заподіяної шкоди при
страхуванні наземного транспорту,
суди, у разі виникнення спору щодо
визначення розміру шкоди, повинні
виходити з фактичної (реальної) суми,
встановленої висновком
автотоварознавчої експертизи, або
відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

Щодо чинності договору добровільного
страхування № 0111-0106-0072 від 21.12.2012р. суд
зазначає, що, 24.12.2012 року ОСОБА_2 сплатив
страховий платіж за договором у
повному обсязі, що вбачається з
платіжного доручення № ПН4779793 від
24.12.2012р. (а.с.110)

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач довів заявлену до
стягнення з відповідача суму
страхового відшкодування, а відтак
позовні вимоги підлягають задоволенню
на суму 3339 грн. 11 коп.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача,
відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Український страховий
стандарт» до Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 про
стягнення 3339 грн. 11 коп. - задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Український страховий
стандарт» (04073, м.Кив, вул..
пров.Балтійський,20, )
суму страхового відшкодування у
розмірі 3339 (три тисячі триста тридцять
дев'ять) грн. 11 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Український страховий
стандарт» (04073, м.Кив, вул..
пров.Балтійський,20, )
витрати по сплаті судового збору у
сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 13
червня 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 16 червня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов