ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2014 р.
Справа № 914/1097/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Бортник О.Ю. при секретарі
судових засідань Бобаку Т.О., розглянув
у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Великомостівського
споживчого товариства, м. Великі Мости,

до відповідача Бутинської сільської
ради, с. Бутин,

про визнання права власності

За участю представників:

від позивача - Ільницький М.С. -
представник, Козоріз Р.М. - голова
правління,

від відповідача - не з»явився.

Суть спору: Великомостівське споживче
товариство, м. Великі Мости звернулось
до господарського суду Львівської
області з позовом до Бутинської
сільської ради, с. Бутин, про визнання
за ним права власності за набувальною
давністю на нерухоме майно, а саме: на
нежитлові приміщення кафетерію площею
45,8 кв. м; магазину площею 36,5 кв. м;
кладових площею 29,1 кв. м, 8,3 кв. м, 8,6 кв. м,
9,9 кв. м; кафе площею 26,8 кв. м; кладової
площею 7,5 кв. м, всього загальною площею
172,5 кв. м, за адресою: вул. Свободи, 38, с.
Пристань Сокальського району
Львівської області. Позовні вимоги
мотивовані нормами ст.ст. 328, 335, 344 ЦК
України.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю, витребуваних увалами суду
доказів не подали. Представниками
позивача у судовому засіданні 12.06.2014 р.
пояснено суду, що витребувані ухвалами
суду докази станом на день вирішення
справи судом у позивача відсутні, проте
позивач проти залишення позову без
розгляду заперечує і наполягає на
вирішенні спору у справі по суті за
наявними у ній матеріалами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву у
задоволенні позову просить відмовити,
посилаючись на те, що позивач заволодів
спірним нерухомим майном незаконно,
самовільно. Жодних доказів, які б
свідчили, що позивач законно протягом
десяти років володіє спірним майном
немає. Відповідач також зазначає, що
позивач просить визнати право
власності на кафетерії, однак,
утримання закладів громадського
харчування не відноситься до статутних
видів діяльності позивача.

Відповідач вимог ухвал суду не виконав,
явки свого представника в судове
засідання не забезпечив.

Розгляд справи відкладався з підстав,
наведених у наявних в матеріалах
справи ухвалах суду. У судовому
засіданні, призначеному на 13.05.2014 р.,
оголошувалась перерва. Ухвалою суду
від 30.05.2014 р. продовжено строк вирішення
справи.

Суд вважає за можливе розглянути спір у
справі відповідно до вимог ст. 75 ГПК
України за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення
представників позивача, дослідивши
наявні у справі докази, господарський
суд Львівської області дійшов
висновку, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з нормами ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю регулюється законом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. Особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є. Якщо особа
заволоділа майном на підставі договору
з його власником, який після закінчення
строку договору не пред'явив вимоги про
його повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності. Втрата не з
своєї волі майна його володільцем не
перериває набувальної давності у разі
повернення майна протягом одного року
або пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування. Право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

З наведеного вбачається, що право
власності за набувальною давністю може
бути визнано за особою, яка
добросовісно заволоділа чужим майном,
а не здійснила самозахоплення майна. У
матеріалах справи відсутні та
позивачем суду не подані докази, з яких
би вбачались підстави заволодіння ним
спірним нерухомим майном. Володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності.
Позивачем не наведено суду підстав, з
яких він заволодів нерухомим майном та
не подано доказів на підтвердження
добросовісності заволодіння цим
нерухомим майном. Відповідач
стверджує, що позивач заволодів
спірним нерухомим майном самовільно, і
позивачем ці доводи відповідача не
спростовано. За відсутності таких
доказів, суд не може дійти
обґрунтованого висновку про
добросовісність заволодіння позивачем
спірним нерухомим майном та
відсутність з його боку самозахоплення
майна.

Крім цього, в силу приписів ст. 376 ЦК
України право власності за набувальною
давністю на об»єкт самочинного
будівництва не може бути визнано судом,
оскільки цією нормою передбачено
особливий порядок набуття права
власності на нерухоме майно, що
збудоване або будується на земельній
ділянці, не відведеній для даної мети,
або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.
Аналогічно в силу приписів ст. 331 ЦК
України право власності за набувальною
давністю не може бути визнано на
нерухоме майно, будівництво якого не
завершене. У матеріалах справи
відсутні та позивачем суду не подані
докази, які б свідчили, що будівництво
спірного майно завершено, а також, що
вказане майно не є самочинним
будівництвом. Відповідно до вимог ч. 1
ст. 344 ЦК України майно, про яке йдеться
у цій нормі права, має бути чужим, а
саме: мати іншого власника, тобто особу,
яка на законних підставах мала права
щодо володіння, користування та
розпорядження спірним майном. Отже,
встановлення власника майна має
юридичне значення і підлягає доведенню
під час ухвалення рішення суду. У
матеріалах справи відсутні та
позивачем на вимоги суду станом на день
вирішення справи судом не подані
докази, з яких би вбачалось, хто є
законним власником нерухомого майна,
на яке позивач просить визнати його
право власності за набувальною
давністю. Позивач у позовній заяві лише
зазначає, що первинним володільцем
майна було Пристанське сільське
споживче товариство. Докази того, що
Пристанське сільське споживче
товариство було власником спірного
майна у матеріалах справи відсутні та
позивачем на вимогу суду не подано. У
матеріалах справи також відсутні та
позивачем суду не подані докази того,
що правонаступником Пристанського
сільського споживчого товариства
стало Бутинське СТ, яке у подальшому
приєднано до Великомостівського СТ.
Докази того, що позивач є
правонаступником Пристанського
сільського споживчого товариства, теж
відсутні.

Посилання позивача на те, що спірне
майно є безхазяйною річчю, яка згідно з
ч. 3 ст. 335 ЦК України може набуватися у
власність за набувальною давністю,
необґрунтовані. Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦК
України можуть набуватися у власність
за набувальною давністю безхазяйні
рухомі речі. Вказана норма Цивільного
кодексу України не передбачає
можливості набуття права власності за
набувальною давністю на безхазяйне
нерухоме майно. Правовий режим
безхазяйних нерухомих речей
регулюється ч. 2 ст. 335 ЦК України,
відповідно до якої безхазяйні нерухомі
речі беруться на облік органом, що
здійснює державну реєстрацію прав на
нерухоме майно, за заявою органу
місцевого самоврядування, на території
якого вони розміщені. Про взяття
безхазяйної нерухомої речі на облік
робиться оголошення у друкованих
засобах масової інформації. Після
спливу одного року з дня взяття на
облік безхазяйної нерухомої речі вона
за заявою органу, уповноваженого
управляти майном відповідної
територіальної громади, може бути
передана за рішенням суду у комунальну,
а не приватну власність. Згідно з
витягом з Державного реєстру прав на
нерухоме майно від 22.03.2013 р. № 1504070
нежитлове приміщення першого поверху,
загальною площею 172,5 кв. м взято на
облік як безхазяйне нерухоме майно.

Позивач, як на докази свого відкритого
безперервного володіння спірним
майном протягом десяти років,
посилається на Довідку Комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Червоноградське міжміське бюро
технічної інвентаризації» № 145 від
02.03.2011, лист Сокальської об»єднаної
державної податкової інспекції від
25.03.2014 р. № 706/10/13-29-15-04 про сплату з 2003 р.
плати за землю площею 0,13 га у с.
Пристань та 0,12 га у с. Бутин, Книгу по
рахунку № 10 «основні засоби»
Великомостівського споживчого
товариства з 2002 по 2003 роки, Кошторис на
капітальний ремонт фасаду комплексу
магазинів с. Пристань,
Великомостівської СС, Сокальської РСП,
затверджений 19 квітня 1990 р., листи
позивача від 15 січня 2002 р., від 20.10.2005 р.,
від 03 квітня 2009 р. за № 49, від 24 грудня 2010
р. № 231 до Бутинського сільського
голови про дозвіл на оформлення права
власності, ліцензії на роздрібну
торгівлю алкогольними напоями за 2002,
2005, 2007-2013 роки у кафе та магазині № 10 с.
Пристань, товарно-грошові звіти
Продмагу № 10 с. Пристань за 2000-2013 роки,
Договір на постачання електричної
енергії № 24069. Однак, з вказаних доказів
не вбачається, що крамниця, магазин,
магазин «Продукти», магазин № 10,
продмаг № 10, кафетерій, магазин та
кафетерій, кафе с. Пристань та магазин,
розташований по вул. Свободи, 34 у с.
Пристань, є тотожними за площею,
зовнішніми межами та місцем
розташування з тим нерухомим майном,
право власності за набувальною
давністю на яке просить визнати
позивач. З вище перелічених документів
не вбачається, що згадане у них майно на
той момент являло собою кафетерій
площею 45,8 кв. м; магазин площею 36,5 кв. м;
кладові площею 29,1 кв. м, 8,3 кв. м, 8,6 кв. м,
9,9 кв. м; кафе площею 26,8 кв. м; кладову
площею 7, 5 кв. м, всього - нерухоме майно
площею 172,5 кв. м, розташоване за адресою:
вул. Свободи, 38. Більше того, у деяких з
ліцензій йдеться про магазин та
кафетерій, розташовані по вул. Свободи,
34, у с. Пристань, а не по вул. Свободи, 38. У
Книзі по рахунку № 10 «Основні засоби»
Великомостівського споживчого
товариства з 2002 по 2003 роки згадується
лише про крамницю у с. Пристань без
зазначення її площі та без відміток про
наявність у ній п»яти кладових та кафе.
З зазначених доказів не вбачається,
коли саме були побудовані (добудовані)
зазначені об»єкти, чи збудовано
приміщення магазину, кафе, кафетерію та
кладових відповідно до діючого на
момент будівництва законодавства, чи є
вони завершені будівництвом, чи не
будувались самочинно. Докази, які б
свідчили, що нерухоме майно, на яке
позивач просить визнати його право
власності за набувальною давністю, та
майно, зазначене у вище перелічених
документах є тотожними об»єктами, що це
нерухоме майно побудоване не
самочинно, відповідно до існуючих на
момент його будівництва норм та правил,
що воно відповідно до вимог
законодавства завершене будівництвом,
у матеріалах справи відсутні та
позивачем суду не подано. За наведених
обставин, враховуючи неподання
позивачем витребуваних ухвалами суду
доказів, суд не може дійти
обгрнутованого висновку про те, що
позивач добросовісно заволодів
спірним майном, що це майно є чужим
майном, що позивач відкрито та
безперервно володіє протягом десяти
років саме тим нерухомим майном, право
власності на яке просить визнати за
набувальною давністю. Відтак, у суду
відсутні підстави для задоволення
позову.

На підставі ст. 49 ГПК України судові
витрати у справі слід покласти на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 43, 49, 75, 84, 85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

3. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку, встановленому розділом ХІІ
ГПК України.

Повне рішення складено 16.06.2014 р.

Суддя
Бортник О.Ю.