ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року
Справа № 925/490/14

Господарський суд Черкаської області в
складі головуючого судді Грачова В.М.,
при секретарі Лавріненку С.І., за участю
представників сторін: позивача - Король
І.О. за довіреністю, відповідача -
ОСОБА_2, ОСОБА_3 за довіреністю, третьої
особи - Попаденка О.М. за довіреністю, у
відкритому судовому засіданні, в
приміщенні суду в м. Черкаси,
розглянувши справу за позовом
Шевченківського національного
заповідника до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_5, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача -
Державної фінансової інспекції у
Черкаській області про стягнення 21684
грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Шевченківський національний
заповідник - звернувся в господарський
суд Черкаської області з позовом до
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_5 (далі
- відповідач) про стягнення, на підставі
ст. 224 ГК України, 21684 грн. завданих
збитків та відшкодування понесених
судових витрат - сплаченого судового
збору в сумі 1827 грн.

Ухвалою господарського суду від 10.04.2014
року за ініціативою суду залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог, на
стороні позивача Державну фінансову
інспекцію у Черкаській області (а.с.
83-85).

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги з підстав,
викладених в позовній заяві, заяві про
уточнення позовних вимог та додаткових
письмових поясненнях (а.с. 126, 129, 148),
підтримала і просила суд їх
задовольнити.

Представник третьої особи в судовому
засіданні підтримав позицію позивача з
підстав, викладених в позовній заяві і
його письмових поясненнях (а.с. 111-112),
просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача подали
письмовий відзив (заперечення) на позов
(а. с. 130-132, 146-147). Із відзиву і пояснень
представників відповідача в засіданні
суду вбачається, що відповідач позов не
визнав і просив суд в його задоволенні
відмовити з мотивів, викладених у
письмовому відзиві, зокрема -
безпідставності і необґрунтованості
позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, третьої особи, дослідивши
наявні в справі письмові докази та
оцінивши їх у сукупності, суд в
задоволенні позову відмовляє повністю
з наступних підстав.

18.08.2010 року позивачем - Шевченківським
національним заповідником, як
замовником, та відповідачем - суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичню
особою ОСОБА_5, як підрядником, були
укладені договори підряду № 7 на
виконання біт по реконструкції малих
архітектурних форми (кіоску) в м. Канів,
та № 8 - на виконання робіт по
реконструкції малих архітектурних
форм (альтанок) в м. Канів (а.с. 60-66, 67-70).
За умовами пунктів 1.1., 2.1. договорів №№
7 і 8, сторони домовились, що за
дорученням замовника, підрядник
виконує визначені в договорах роботи в
межах вартості, затвердженої
проектно-кошторисною документацією,
загальна вартість робіт за цими
договорами, згідно розрахунку
зведеного кошторису та протоколу
погодження договірної ціни, що є
невід'ємними частинами цих договорів
(додатки № 1), складає: по договору № 7 -
68120 грн., по договору № 8 - 104010 грн., а
разом - 172130 грн. Згідно з пунктами 4.3., 5.2.
договорів №№ 7 і 8: замовник щомісячно
здійснює оплату робіт, виконаних
підрядником, згідно з актами КБ-3 і КБ-2в
за фактично виконані об'єми робіт та
згідно з затвердженою
проектно-кошторисною документацією на
протязі 3-х банківських днів з дня
отримання таких актів; приймання-здача
виконаних робіт проводиться на
підставі акту приймання виконаних
робіт форми № КБ-2в, підписаного
уповноваженими представниками сторін
з усіма необхідними підтверджуючими
документами (акти на приховані роботи,
акти випробування бетону, сертифікати
на матеріали, виконавчі схеми,
креслення та інше) згідно з вимогами
проектно-кошторисної документації,
договору та ДБН.

31.08.2010 року сторонами підписано акт
виконаних будівельних робіт форми №
КБ-2в за серпень 2010 року, згідно з яким
відповідач здав, а позивач прийняв
роботи, визначені договором № 8 від
18.08.2010 року, на суму 104010 грн., вартість
зазначених робіт підтверджена
довідкою форми № КБ-3 від 31.08.2010 року
(а.с. 9-14, 55 зворот).

30.09.2010 року сторонами підписано акт
виконаних будівельних робіт форми №
КБ-2в за вересень 2010 року, згідно з яким
відповідач здав, а позивач прийняв
роботи, визначені договором № 7 від
18.08.2010 року, на суму 68120 грн., вартість
зазначених робіт підтверджена
довідкою форми № КБ-3 від 30.09.2010 року
(а.с. 15-20, 59).

Платіжними дорученнями: від 31.08.2010 року
№ 2 на суму 20436 грн., від 29.09.2010 року № 6 на
суму 47684 грн., від 18.11.2010 року на суму 93880
грн., від 22.12.2010 року на суму 10130 грн.
позивач перерахував відповідачу кошти
на загальну суму 172130 грн. в якості
повної оплати виконаних робіт за
договорами №№ 7 і 8 (а.с. 21-24).

В період з 27.09.2013 по 11.10.2013 року
фахівцями Державної фінансової
інспекції в Черкаській області
проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача - Шевченківського
національного заповідника щодо
використання бюджетних коштів за
період з 01.04.2010 по 31.07.2013 року, за
результатами ревізії складено акт №
04-24/016 від 15.10.2013 року. Із акта № 04-24/016
вбачається, що проведеною ревізією
наявних в установі документів та за
результатами проведеної зустрічної
звірки з підприємцем ОСОБА_5
встановлено завищення вартості
виконаних за договорами підряду №№ 7 і
8 від 18.08.2010 року робіт на загальну суму
21660 грн. внаслідок включення до актів
приймання виконаних підрядних робіт
форми КБ-2в за серпень, вересень 2010 року
витрат на відрядження працівників
підрядних організацій, які підприємцем
первинними документами не
підтверджено, а також включення
адміністративних витрат, які
підприємцем не здійснювались, що є
порушенням вимог п. 3.1.18.4; 3.3.9. Правил
визначення вартості будівництва (ДБН
Д.1.1.-1-2000), затверджених наказом
Держбуду України від 27.08.2000 № 174 (а.с. 25-27,
71-74).

05.11.2013 року за вих. № 23-04/50-8772 третьою
особою - Державною фінансовою
інспекцією в Черкаській області
направлено позивачу вимогу щодо
усунення порушень фінансової
дисципліни, виявлених ревізією, згідно
з пунктом 5 якої рекомендовано позивачу
в порядку, визначеному законодавством,
стягнути з СПДФО ОСОБА_5 зайво сплачені
кошти за роботи з реконструкції в сумі
21660 грн., що і стало приводом звернення з
даним позовом до суду (а.с. 140-145).

Отже, спірні правовідносини сторін за
правовою природою віднесені до
договірних зобов'язань, виникли із
договорів підряду № 7 на виконання біт
по реконструкції малих архітектурних
форм (кіоску) в м. Канів, та № 8 - на
виконання робіт по реконструкції малих
архітектурних форм (альтанок) в м. Канів
від 18.08.2010 року, вимоги позивача та
заперечення відповідача витікають із
суті їх прав та обов'язків за цими
договорами.

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1 Цивільного
кодексу (далі -ЦК) України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено,
відповідно, межі здійснення цивільних
прав та загальні засади виконання
цивільних обов'язків. Зокрема, і
цивільні права і цивільні обов'язки
здійснюються (виконуються) в межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Загальні положення про правочини
визначені розділом IV книги 1 ЦК України,
про зобов'язання і договір - розділами І
і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК
України, правові наслідки порушення
зобов'язання, відповідальність за
порушення зобов'язання - главою 51 ЦК
України, розділом V ГК України, про
підряд і будівельний підряд, як окремий
вид зобов'язань, - параграфами 1, 3 глави
61, а також розділами IV, V та ст.ст. 317-323
ГПК України. Крім того, спірні
правовідносини сторін перебувають у
сфері регулювання спеціального
нормативного акту - Постанови Кабінету
Міністрів України від 01.08.2005 року № 668
«Про затвердження Загальних умов
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві» із
змінами, внесеними Постановами КМ
України № 601 від 17.06.2009 року, № 1390 від
28.12.2011 року.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.ст. 193, 202 ГК, ст.ст. 509, 525, 526,
598, 599 ЦК України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається,
припиняється на підставах,
встановлених договором або законом,
зокрема, виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України:
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, відшкодування
збитків; боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Договори підряду № 7 на виконання робіт
по реконструкції малих архітектурних
форм (кіоску) в м. Канів, та № 8 - на
виконання робіт по реконструкції малих
архітектурних форм (альтанок) в м. Канів
від 18.08.2010 року є укладеними, виконані
обома сторонами, зобов'язання сторін,
що виникли із них - припинені.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди
іншій особі як підстава виникнення
цивільних прав та обов'язків
(господарських зобов'язань)
передбачена ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК
України.

Статтею 22 ЦК України передбачено
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди. Згідно з
ч. 1 цієї статті особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. При цьому, відповідно до
ч. 2 цієї статті, збитками є: 1) втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Цивільним кодексом України
відшкодування шкоди віднесено до
недоговірних зобов'язань - підрозділ 2,
глава 82. За їх змістом майнова шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала шляхом
відшкодування її в натурі або
відшкодуванням завданих збитки у
повному обсязі (ч. 1 ст. 1166, ст. 1192 ЦК).

Статтею 147 Господарського кодексу
України визначені гарантії та захист
майнових прав суб'єктів
господарювання. Згідно з частиною 3
цієї статті кодексу, збитки, завдані
суб'єкту господарювання порушенням
його майнових прав громадянами чи
юридичними особами, а також органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування, відшкодовуються йому
відповідно до закону.

Відповідно до ст. 224 ГК України, на яку
посилається позивач як на правове
обґрунтування своїх вимог, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. Статтею 225
цього ж кодексу визначено склад та
розмір відшкодування збитків.

Отже, суд вважає, що заявлена позивачем
до стягнення спірна сума збитків у виді
зайво сплачених коштів за договірні
роботи в сумі 21660 грн. не містить ознак
збитків, в розумінні ст. 224 ГК України,
оскільки відповідно до вищенаведених
норм чинного законодавства та
договорів сторони виконали договірні
обов'язки в повному обсязі, претензій
один до одного не мали.

Разом з тим, постановою Кабінету
Міністрів України від 20.07.2011 року № 765
утворено як юридичні особи публічного
права територіальні органи Державної
фінансової інспекції шляхом
перетворення територіальних органів
Головного контрольно-ревізійного
управління.

07.12.2011 року головою Державної
фінансової інспекції України
затверджено Положення про Державну
фінансову інспекцію в Черкаській
області, основним завданням якої є
реалізація повноважень
Держфінінспекції на території
Черкаської області. Інспекція,
відповідно до покладеного на неї
завдання, зокрема, здійснює державний
фінансовий контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, вживає в установленому
порядку заходів щодо усунення
виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб.

Згідно з п.п. 10, 13 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»,
органу державного фінансового
контролю надається право: звертатися
до суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів; при
виявленні збитків, завданих державі чи
підприємству, установі, організації, що
контролюється, визначати їх розмір у
встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 13 цього ж Закону
передбачено, що дії або бездіяльність
посадових осіб органу державного
фінансового контролю можуть бути
оскаржені в судовому або
адміністративному порядку.

Відповідно до п. 50 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.04.2006
року № 550, за результатами проведеної
ревізії у межах наданих прав
контролюючі органи вживають заходів
для забезпечення, зокрема, звернення до
суду в інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства.

Таким чином, виявлені Державною
фінансовою інспекцією в Черкаській
області збитки, заподіяні державі,
можуть бути відшкодовані за її позовом
до їх заподіювача. Акт ревізії, як доказ
їх наявності і розміру, матиме
допустиме значення у цій справі.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
обставини справи повинні
підтверджуватись лише належними і
допустимими доказами, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України,
було запропоновано сторонам подати
докази в обґрунтування позову і
заперечень проти нього, брати участь в
засіданнях суду, вони своїми правами
скористались на свій розсуд, подали всі
наявні у них докази і на їх підставі
судом прийнято рішення у справі.

За таких обставин суд надає перевагу
запереченням відповідача, а позовні
вимоги позивача визнає
необгрунтованими, недоказаними і
такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 ГПК України,
судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення складено і
підписано 18.06.2014 року.

Суддя
В.М. Грачов