номер провадження справи 27/17/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014
Справа № 908/1157/14

За позовом: Комунального підприємства
Бердянської міської ради
"Житлосервіс-2А" (71118 Запорізька область,
м. Бердянськ, вул. Свободи, 129)

до Приватного підприємства "Виробнича
торгова фірма "Світ меблів" (71100
Запорізька область, м. Бердянськ,
пр./вул. Пролетарський, 226/Мазіна, 58)

про стягнення 23 419 грн. 93 коп.

Суддя
Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Гетманенко Б.С., дов. № 320/1
від 01.03.2014 р.

від відповідача: не з'явився

Господарським судом Запорізької
області розглядається позов
Комунального підприємства Бердянської
міської ради "Житлосервіс-2А",
Запорізька область, м. Бердянськ, до
Приватного підприємства "Виробнича
торгова фірма "Світ меблів", Запорізька
область, м. Бердянськ про стягнення 18 709
грн. 52 коп. заборгованості за надані
послуги з обслуговування житлового
будинку та прибудинкової території та
4 710 грн. 41 коп. пені.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010 р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 08.04.2014 р., справу
№ 908/1157/14 передано на розгляд судді
Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 09.04.2014 р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/1157/14,
присвоєно справі номер провадження
27/17/14 та призначено судове засідання на
28.04.2014 р.

Ухвалою суду від 28.04.2014р. розгляд справи
відкладався на 27.05.2014р., відповідно до
ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою у
судове засідання представника
відповідача.

Ухвалою суду від 27.05.2014р. продовжено
строк розгляду справи № 908/1157/14 на
п'ятнадцять днів, відповідно до ст. 69
ГПК України. Розгляд справи відкладено
на 11.06.2014р.

11.06.2014р. продовжено судовий розгляд
справи № 908/1157/14.

11.06.2014р. до початку розгляду справи
представник позивача заявив письмове
клопотання щодо відмови від здійснення
технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа
розглядається, склад суду, та
роз'яснено представнику позивача, який
прибув в судове засідання, його права, у
тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 11.06.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги, на підставах,
викладених у позовній заяві. Просить
суд стягнути з відповідача 18 709 грн. 52
коп. заборгованості за надані послуги з
обслуговування житлового будинку та
прибудинкової території та 4 710 грн. 41
коп. пені.

Відповідач у судові засідання,
відкриті 28.04.2014р., 27.05.2014р. та 11.06.2014р. не
з'явився. Про час та місце розгляду
справи був попереджений належним
чином. Поважні причини своєї неявки
суду не повідомив. Клопотань про
розгляд справи за відсутності
відповідача або про відкладення
розгляду справи на адресу суду не
надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні, протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач належним чином був
повідомлений судом про дату, час та
місце розгляду справи.

Відповідач належним чином був
повідомлений судом про дату, час та
місце розгляду справи. Ухвалу суду про
порушення провадження у справі та
призначення судового засідання та
ухвали суду від 28.04.2014р., 27.05.2014р. про
відкладення розгляду справи надіслано
на адресу відповідача зазначену у
позовній заяві.

Крім того, позивачем надано копію
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб-підприємців від 14.05.2014р.,
відповідно до якого відповідач у
справі - ПП "Виробнича торгова фірма
"Світ меблів" знаходиться за адресою:
71100 Запорізька область, м. Бердянськ,
вул. Мазіна, 58. Дані про перебування
юридичної особи в процесі припинення
чи банкрутства - відсутні.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України,
обов'язок доказування і подання
доказів покладається на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого
Господарського Суду України, які
викладені в інформаційному листі від
15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві" - неявка в
судові засідання учасників судового
процесу (сторін), ненадання
витребуваних судом документів та
доказів, необхідних для повного
розгляду справи - подібна практика,
спрямована на свідоме невиправдане
затягування судового процесу, порушує
права інших учасників судового процесу
та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання
стороною у справі, іншим учасником
судового процесу доказів з неповажних
причин, спрямоване на затягування
судового процесу, може розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії
Вищого господарського суду України №
04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і
доповнень і про визнання таким, що
втратило чинність, деяких роз'яснень
президії Вищого арбітражного суду
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання
не звільняє відповідача від виконання
вимог суду, викладених в ухвалах суду і
направлення суду витребуваних
матеріалів.

Суд зазначає, що Господарський
процесуальний кодекс України не
обмежує коло осіб, які можуть з'явитися
в судове засідання та представляти
інтереси Приватного підприємства
"Виробнича торгова фірма "Світ меблів",
згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами, якщо їх
достатньо для вирішення спору по суті.
Відповідач свої зобов'язання не
виконав, не скористався правом на
захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази, вислухавши представника
позивача, суд вважає вимоги позивача
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 4-1 ГПК України
господарські суди вирішують спори у
порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про
захист порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально - правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально-правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Господарським судом встановлено, що
03.01.2006р. між КП Бердянської міської ради
"Житлосервіс-2А", Запорізька область, м.
Бердянськ (балансоутримувач) та ПП
"Виробнича торгова фірма "Світ меблів",
Запорізька область, м. Бердянськ
(власник) укладений договір на технічне
обслуговування нежитлового
приміщення, відшкодування витрат з
експлуатації та участі у затратах по
утриманню будинку та прибудинкової
території.

Відповідно до п. 1.1 договору
балансоутримувач забезпечує
обслуговування житлового будинку в
якому орендар займає нежитлове
приміщення) та прибудинкової
території, виконує роботи з утримання
будинку та прибудинкової території в
межах загального переліку послуг
чинного тарифу, а саме: вивіз та
утилізація ТПВ: прибирання
прибудинкової території:
обслуговування внутрішньобудинкових
систем водо- теплопостачання,
зливостоків, каналізації;
обслуговування електромереж;
підготовка житлового будинку к
експлуатації у зимовий період; інші
затрати; рентабельність.

Згідно п. 1.2 договору власник приймає
участь у витратах на виконання
вказаних робіт пропорційно площі, що
займає у житловому будинку. Власник
займає приміщення загальною, площею 722.5
м.кв.

Згідно п. 6.1 договору, даний договір
укладено строком до 01.01.2007р.

Відповідно до п. 2.1 договору розрахунок
експлуатаційних витрат виконується
згідно "Порядку розрахунку
експлуатаційних витрат за надання
послуг орендарям та суб'єктам
підприємницької діяльності",
затвердженого рішенням виконавчого
комітету Бердянської міської ради № 679
від 16.12.2004р.

Згідно п. 2.2 договору підставою для
відшкодування експлуатаційних витрат
є розрахунок суми відшкодування
експлуатаційних витрат, що надається
балансоутримувачем щомісячно.

Згідно п. 3.1.4 договору,
балансоутримувач зобов'язаний не
пізніше 10 числа місяця, наступного за
звітним, надавати власнику розрахунок
суми відшкодування експлуатаційних
витрат.

Відповідно до п. 3.2.2 договору власник
зобов'язується не пізніше 20 числа,
наступного за звітним місяцем, вносити
плату на розрахунковий рахунок
балансоутримувача, згідно розрахунку
суми відшкодування експлуатаційних
витрат.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги» від 1
червня 2011р. № 869 та Рішенням
виконавчого комітету Бердянської
міської Ради № 520 від 11.12.2012р. з 01.01.2013р.
тариф на утримання будинку № 226/58 по пр.
Пролетарський у м. Бердянськ було
змінено, та нарахування було збільшено.

На підставі викладеного вище, з боку КП
«Житлосервіс 2А» було запропоновано
укласти новий договір з відповідачем,
але відповідач уникнув від цього
мотивуючи не погодженням з підвищенням
тарифу чим порушив вимоги ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», відповідно до яких, споживач
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

В ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»
зазначається, що міські ради є органами
місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Відповідно до п. 2 ст. 28 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів на побутові, комунальні (крім
тарифів на теплову енергію,
централізоване водопостачання та
водовідведення, перероблення та
захоронення побутових відходів, які
встановлюються національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг), транспортні
та інші послуги;

Статтею 144 Конституції України
встановлено, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Відповідно до п. 1 ст. 191 ГК України,
державне регулювання цін здійснюється
згідно із Законом України "Про ціни і
ціноутворення".

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
ціни і ціноутворення», органи
місцевого самоврядування забезпечують
реалізацію державної цінової політики
у межах повноважень, визначених
законом.

Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України
«Про ціни і ціноутворення», державні
регульовані ціни запроваджуються на
товари, які справляють визначальний
вплив на загальний рівень і динаміку
цін, мають істотну соціальну
значущість, а також на товари, що
виробляються суб'єктами, які займають
монопольне (домінуюче) становище на
ринку.

Відповідно до п. 3 ст. 12 Закону України
«Про ціни і ціноутворення», зміна рівня
державних регульованих цін
здійснюється в порядку і строки, що
визначаються органами, які відповідно
до цього Закону здійснюють державне
регулювання цін.

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України
«Про ціни і ціноутворення» товар -
продукція, роботи, послуги,
матеріально-технічні ресурси, майнові
та немайнові права, що підлягають
продажу (реалізації).

Відповідно до п. 1 ст. 191 ГК України,
державні регульовані ціни
запроваджуються Кабінетом Міністрів
України, органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень у
встановленому законодавством порядку.

Отже, свої зобов'язання за договором
позивач виконав у повному обсязі.

Відповідач не виконав свої
зобов'язання в частині оплати, що
призвело до утворення заборгованості в
сумі 18 709 грн. 52 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Тобто, цивільні права і обов'язки
виникають не тільки за наявності прямо
вказаних обставин, але й з інших
юридичних фактів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2
ст. 14 Цивільного кодексу України
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. Цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як свідчать надані суду документи, між
сторонами склалися господарські
відносини, що породили взаємні
обов'язки.

Відповідач не надав суду доказів
належного виконання зобов'язання по
договору з надання послуг з
обслуговування житлового будинку та
прибудинкової території у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

З урахуванням наведеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення з Приватного
підприємства "Виробнича торгова фірма
"Світ меблів", Запорізька область, м.
Бердянськ 18 709 грн. 52 коп.
заборгованості за надані послуги з
обслуговування житлового будинку та
прибудинкової території

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 4 710 грн. 41 коп. пені. Пункт
4.1.2 договору від 03.01.06р.передбачає:
«стягнути у встановленому порядку
прострочену заборгованість по
платежам з урахуванням пені».

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язань може
забезпечуватися згідно з законом або
договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом
може бути визначений розмір штрафних
санкцій також за інші порушення
окремих видів господарських
зобов'язань, зазначених у частині
другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного
банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно п. 5.1 договору за невиконання або
неналежне виконання своїх зобов'язань
за даним договором, сторони несуть
відповідальність, відповідно до
діючого законодавства України.

Нарахування позивачем пені, у зв'язку з
порушенням умов договору у розмірі 4 710
грн. 41 коп. не суперечить нормам діючого
законодавства України, тому
задовольняється судом.

Ст. 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне задовольнити позовні
вимоги про стягнення з Приватного
підприємства "Виробнича торгова фірма
"Світ меблів", Запорізька область, м.
Бердянськ 18 709 грн. 52 коп.
заборгованості за надані послуги з
обслуговування житлового будинку та
прибудинкової території та 4 710 грн. 41
коп. пені.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями
усім належним їй майном.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України.

Заперечення відповідача
спростовуються вищевикладеним.

На підставі статті 85 ГПК України -
11.06.2014року прийнято рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача, оскільки спір до суду
доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального
підприємства Бердянської міської ради
"Житлосервіс-2А", Запорізька область, м.
Бердянськ до Приватного підприємства
"Виробнича торгова фірма "Світ меблів",
Запорізька область, м. Бердянськ
задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства
"Виробнича торгова фірма "Світ меблів"
(71100 Запорізька область, м. Бердянськ,
пр./вул. Пролетарський, 226/Мазіна, 58, ) на користь Комунального
підприємства Бердянської міської ради
"Житлосервіс-2А" (71118 Запорізька область,
м. Бердянськ, вул. Свободи, 129, ) 18 709 (вісімнадцять тисяч сімсот
дев'ять) грн. 52 коп. заборгованості за
надані послуги з обслуговування
житлового будинку та прибудинкової
території, 4 710 (чотири тисячі сімсот
десять) грн. 41 коп. пені, 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору. Видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

Суддя
С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 12.06.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.