м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1934/14 26.05.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айболит"
До Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфа-Лайн"
про стягнення 20 908,00 грн.
Суддя Картавцева Ю.В.
Представники сторін:
від позивача Юрченко В.О.-
представник (дов. № б/н від 05.02.2014 р.)
від відповідача Катков С.О. -
директор (Наказ № 1 від 17.12.2010 р.)
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Айболит» звернулось
до Господарського суду м. Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альфа-Лайн» про
стягнення 20 908, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем було перераховано на
поточний рахунок відповідача грошові
кошти у розмірі 20 908, 00 грн. з
призначенням платежу: часткова сплата
за ліцензії та обладнання на підставі
договору від 15.04.2013 р. При цьому, позивач
вказує та те, що даний ліцензійний
договір між позивачем та відповідачем
було укладено в усній формі.
Оскільки частина 2 статті 1107 ЦК України
вказує на нікчемність договору щодо
розпорядження майновими правами
інтелектуальної власності у разі
недодержання письмової форми його
укладення, позивач просить суд
повернути сплачені грошові кошти у
розмірі 20 908, 00 грн. у зв'язку з
нікчемністю усного договору щодо
користування ліцензією, на підставі
якого такі кошти було сплачено.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 08.02.2014 р. порушено провадження у
справі №910/1934/14, розгляд справи
призначено на 24.02.2014 р.
У судове засідання 24.02.2014 р. представник
відповідача не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
За таких обставин, у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання 24.02.2014
р. представника відповідача,
невиконанням вимог ухвали суду, суд,
відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 17.03.2014 р., про що виніс
05.03.2014р. відділом діловодства суду від
представника позивача отримано Заяву
про зміну підстав позову. Згідно даної
заяви, позивач, керуючись ст. 1212 ЦК
України, просить суд стягнути з
відповідача грошові кошти у розмірі 20
908, 00 грн., як такі, що набуті
відповідачем без достатньої правової
підстави, оскільки підстава отримання
коштів відповідачем від позивача
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
17.03.2014 р. справу № 910/1934/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Айболит» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альфа-Лайн» про
стягнення 20 908, 00 грн. передано на
розгляд судді Капцовій Т.П.
Ухвалою суду від 17.03.2014 р. справу №
910/1934/14 прийнято до провадження суддею
Капцовою Т.П., розгляд справи
призначено на 07.04.2014 р.
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
21.03.2014 р. справу № 910/1934/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Айболит» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альфа-Лайн» про
стягнення 20 908, 00 грн. передано на
розгляд судді Картавцевій Ю.В.
Ухвалою суду від 21.03.2014 р. справу №
910/1934/14 прийнято до провадження суддею
Картавцева Ю.В. та призначено розгляд
справи на 07.04.2014 р.
У судове засідання 07.04.2014 р. представник
відповідача не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
Суд розглянувши у судовому засіданні
07.04.2014р. заяву позивача про зміну
підстав позову зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених ст. 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
Відповідно до п. 3.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", зміна предмета
позову означає зміну вимоги, з якою
позивач звернувся до відповідача, а
зміна підстав позову - це зміна
обставин, на яких ґрунтується вимога
позивача. Одночасна зміна і предмета, і
підстав позову не допускається.
Відповідно до заяви про зміну підстав
позову, позивач просить стягнути з
відповідача грошові кошти у розмірі 20
908, 00 грн. як такі, що набуті
відповідачем без достатньої правової
підстави. Таким чином позивач змінює
лише підставу позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, суд приймає
до розгляду заяву позивача про зміну
У зв'язку з нез'явленням у судове
засідання 07.04.2014 р. представника
відповідача, невиконанням вимог ухвали
суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК
України, відклав розгляд справи на
22.04.2014 р., про що виніс відповідну
У судовому засіданні 22.04.2014 р.
представник відповідача подав суду
відгук на позовну заяву, відповідно до
якого заперечує проти позовних вимог з
підстав, зазначених у відгуку.
Також у даному судовому засіданні
представник позивача усно заявив
клопотання про відкладення розгляду
справи з метою подання заперечень на
відгук відповідача. Дане клопотання
судом задоволено.
За таких обставин, у судовому засіданні
22.04.2014 р. оголошено перерву до 12.05.2014 р.
12.05.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від представника позивача
додаткові пояснення, відповідно до
яких останній наполягає на задоволенні
Також у даному судовому засіданні
представники сторін надали суду
клопотання про продовження строку
вирішення спору відповідно до статті 69
Господарського процесуального кодексу
Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК
України у виняткових випадках за
клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів, то суд
задовольнив зазначене клопотання.
У судовому засіданні 12.05.2014 р. оголошено
перерву до 26.05.2014 р. о 10 год. 00 хв.
В судовому засіданні26.05.2014 р.
оголошувались перерви до 26.05.2014 р. о 11
год. 00 хв. та згодом до 16 год. 00 хв.
В судовому засіданні 26.05.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2013 р. товариством з обмеженою
відповідальністю «Айболит» було
здійснено сплату коштів у розмірі 20 908,
00 грн. на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«Альфа-Лайн» з призначенням платежу:
«часткова оплата за ліцензії та
обладнання на програмну АТС зг. рах. №
1-25 від 15.04.2013 р.».

Згодом, а саме 30.04.2013 р. між товариством
з обмеженою відповідальністю
«Айболит» (замовник) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Альфа-Лайн» (виконавець) було укладено
договір № 2-30 виконання робіт та
надання послуг від 30.04.2013 р. (далі -
Договір 1).

Відповідно до положень п. 2.1. даного
договору, виконавець виконує наступні
роботи та надає наступні послуги:

- виконує основні роботи по
встановленню та налаштуванню ПЗ
«Телефонна платформа Oktell» згідно з
додатком 1 цього договору;

- виконує додаткові роботи по
встановленню та налаштуванню ПЗ
«Телефонна платформа Oktell» згідно з
додатком 4 цього договору;

- виконує налаштування обладнання
згідно з умовами додатку 5 до цього
договору;

- проводить взаємну інтеграцію ПЗ
«Телефонна платформа Oktell» з ПЗ та базою
даних сайту замовника для взаємного
автоматичного обміну інформацією;

- формування проектної
документації (специфікації) ПАК «Oktell»,

а замовник приймає надані виконавцем
послуги і оплачує їх згідно з умовами
розділу 5 цього договору.

Відповідно до положень п. 5.1.1., 5.1.2. цього
договору, вартість робіт по
встановленню та налаштуванню ПЗ
«Телефонна платформа Oktell» та ПЗ « 1С:
Підприємство 8.» вказана в додатку 4
цього договору (7 130, 00 грн.); вартість
обладнання, його інсталяції та
налаштування вказана в додатку 5 до
цього договору (9 358, 00 грн.).

Згідно з п. 9.2. Договору 1, після
укладення цього договору всі попередні
домовленості втрачають чинність.

Крім того, 30.04.2013 р. між товариством з
обмеженою відповідальністю «Айболит»
(замовник) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Альфа-Лайн»
(виконавець) було укладено договір № 1-16
передачі ліцензій від 30.04.2013 р. (далі -
Договір 2).

Предметом даного Договору 2 відповідно
до п. 2.1. є передача виконавцем права на
безстрокове використання простих
невиключних ліцензій ПЗ «Телефонна
платформа Oktell» в кількості, визначеній
в додатку 1 до цього договору, а
замовник приймає його й оплачує згідно
з умовами Розділу 5 цього договору.
Виконавець підтверджує, що має право,
на підставі Ліцензійного договору №
120329-002 від 29.03.2012 р. з правовласником
ліцензій компанією ТОВ «Телефонные
системы», розповсюджувати ПЗ
«Телефонна платформа Oktell».

Відповідно до п. 5.1. Договору 2, вартість
простих невиключних ліцензій на ПЗ
«Телефонна платформа Oktell» вказана в
додатку 1 до цього договору (11 550, 00 грн.).

Згідно з п. 9.2. Договору 2, після
укладення цього договору всі попередні
домовленості втрачають чинність.

Позивач зазначає, що ним було сплачено
на користь відповідача грошові кошти у
розмірі 20 908, 00 грн. на виконання усної
домовленості між позивачем та
відповідачем. Оскільки за змістом п. 9.2.
договору № 2-30 виконання робіт та
надання послуг від 30.04.2013 р. та п. 9.2.
договору № 1-16 передачі ліцензій від
30.04.2013 р. всі попередні домовленості
втрачають силу, позивач вважає, що
підстава отримання коштів
відповідачем відпала, у зв'язку з чим на
підставі ст. 1212 ЦК України просить суд
стягнути з відповідача сплачену суму у
розмірі 20 908, 00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
вказує, що роботи, оплату за які було
здійснено відповідачем у розмірі 20 908, 00
грн. були виконані що підтверджується
фрагментами доданого до відзиву
листування із директором юридичної
особи позивача. За таких обставин,
підстави для стягнення з відповідача
суми коштів у розмірі 20 908, 00 грн.
відсутні.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги є необґрунтованими та не
підлягають до задоволення з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення договору №
2-30 виконання робіт та надання послуг
від 30.04.2013 р., так само, як і договору №
1-16 передачі ліцензій від 30.04.2013 р. між
сторонами виникли цивільні права та
обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

За змістом ст. 1107 ЦК України,
розпоряджання майновими правами
інтелектуальної власності
здійснюється в тому числі на підставі
таких договорів: ліцензія на
використання об'єкта права
інтелектуальної власності. (Договір 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 1108 ЦК України
особа, яка має виключне право дозволяти
використання об'єкта права
інтелектуальної власності (ліцензіар),
може надати іншій особі (ліцензіату)
письмове повноваження, яке надає їй
право на використання цього об'єкта в
певній обмеженій сфері (ліцензія на
використання об'єкта права
інтелектуальної власності).

При цьому, ст. 1107 Договір щодо
розпоряджання майновими правами
інтелектуальної власності укладається
у письмовій формі.

Водночас, Договір 1 за своєю правовою
природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу
України, за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Стосовно договору підряду, то ЦК
України не містить спеціальних
імперативних норм щодо обов'язковості
додержання письмової форми такого
договору при його укладенні, однак за
змістом ст. 208 ЦК України, правочини між
юридичними особами належить вчиняти у
письмовій формі.

П. 9.2. Договору 1 та аналогічно п. 9.2.
Договору 2 дійсно передбачено, що після
укладення даних договорів всі
попередні домовленості втрачають
чинність.

Водночас, на основі аналізу положень
чинного законодавства, суд приходить
до висновку, що сторони при укладенні
як Договору 1, так і Договору 2 фактично
домовились про втрату чинності їх
погоджених домовленостей, що за своєю
правовою природою у розумінні
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, є
попередніми договорами.

Так, відповідно до ст. 635 ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі.

Згідно зі ст. 182 ГК України, попередній
договір повинен містити умови, що
дозволяють визначити предмет, а також
інші істотні умови основного договору.

Позивач вважає, що п. 9.2. обох Договорів
(1 та 2) дає підстави вважати про втрату
чинності усної домовленості, на основі
якої, за твердженням позивача,
перераховано грошові кошти у сумі, яку
останній просить повернути.

Таку позицію позивача суд не приймає як
належним чином обґрунтовану та таку, що
відповідає вимогам чинного
законодавства, з огляду на наступне.

Оскільки статтею 635 ЦК України
передбачено імперативну вимогу про
дотримання письмової форми договорів,
що за своїм характером є попередніми, а
позивачем не надано суду жодного
доказу на існування будь-яких письмово
вчинених попередніх договорів
відносно Договору 1 та Договору 2,
відтак у суду відсутні підстави
вважати, що такі існують, а сплата
коштів відбулась на їх виконання.

Водночас відсутні у суду і підстави
вважати, що сплата коштів у розмірі 20 908,
00 грн. була здійснена позивачем на
підставі усних попередніх договорів
саме відносно Договору 1 та Договору 2.

Так, оплата позивачем 20 908, 00 грн. на
користь відповідача 17.04.2013 р. була
здійснена з призначенням платежу:
«часткова оплата за ліцензії та
обладнання на програмну АТС зг. рах. №
1-25 від 15.04.2013 р.».

Суд звертає увагу, що предметом
Договору 1 є виконання робіт: основних,
додаткових із встановлення та
налаштування ПЗ «Телефонна платформа
Oktell», проведення взаємної інтеграції
ПЗ «Телефонна платформа Oktell» та базою
даних замовника, а також формування
проектної документації за плату;
предметом Договору 2 є передання за
плату права на використання простих
невиключних ліцензій.

Таким чином, жодних умов щодо поставки,
купівлі-продажу тощо обладнання АТС,
окрім як щодо виконання відповідних
робіт стосовно ПЗ «Телефонна платформа
Oktell», як Договором 1, так і Договором 2 не
передбачено, а відтак, враховуючи, що
договір є засобом регулювання кола
відносин виключно в межах погодженого
його сторонами предмету, у суду
відсутні підстави з достатньою
достовірністю вважати, що оплата за
ліцензії та обладнання на програмну
АТС зг. рах. № 1-25 від 15.04.2013 р. була
фактично оплатою за усною домовленістю
відносно Договору1 та Договору 2.

Більше того, така позиція суду
ґрунтується зокрема і на тому, що в
матеріалах судової справи № 910/1934/14
наявні докази на підтвердження
існування інших договорів між тими ж
сторонами, що стосуються відповідного
обладнання, а тому суд дійшов висновку,
що з поданих документів жодним чином не
вбачається наявність тісного
нерозривного правового зв'язку в
розумінні ст. 635 ЦК України між
сплаченими коштами у розмірі 20 908, 00 грн.
на виконання майбутнього основного
договору та по суті основних Договору 1
і Договору 2.

Окрім того, як встановлено судом,
оскільки кожен попередній договір
тісно пов'язаний із основним, та
спрямований на подальше укладення та
виконання умов останнього, відтак
повернення грошових коштів у
будь-якому випадку їх сплати, навіть на
умовах усної домовленості, що передує
укладенню основного відносно такої
домовленості договору із погодженим
сторонами положенням про втрату
чинності усіх попередніх
домовленостей, в жодному разі не може
бути підставою для повернення в
розумінні 1212 ЦК України сплачених
коштів за такою домовленістю, так як
основне правове значення останньої в
тому числі полягає у подальшому
укладенні та належному виконанні
основного договору.

За таких обставин, розглядаючи спір
виключно в межах позовних вимог, суд не
вправі задовольнити позов з заявлених
позивачем підстав з огляду на
недоведеність та необґрунтованість
доводів позивача.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача суми коштів у розмірі 20
908, 00 грн. є необґрунтованими, не
доведені позивачем належними та
допустимими доказами, а тому не
підлягають задоволенню.

Отже, відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 02.06.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева