донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

17.06.2014 справа №905/5462/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Стойки О.В.при секретарі
Романовій А.О. від позивача:не
з»явився;від відповідача:не
з»явивсярозглянув у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецька будівельна
компанія», м. Донецьк на рішення
господарського суду Донецької
областівід30.04.2014 рокуу справі№ 905/5462/13
(головуючий суддя Говорун О.В., судді
Зекунов Е.В., Колесник Р.М.)за
позовомПриватного підприємства
«Прикарпатбудтранс», м. Долина Івано -
Франківської областідо
відповідачаТовариства з обмеженою
відповідальністю «Донецька будівельна
компанія», м. Донецьк простягнення 1 834
041 грн. 16 коп. ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Приватне підприємство
«Прикарпатбудтранс», м. Долина Івано -
Франківської області звернулося до
господарського суду Донецької області
з позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Донецька
будівельна компанія», м. Донецьк
про стягнення основного боргу в сумі 1
469 893 грн. 36 коп., 3% річних у розмірі 95 235
грн. 46 коп., пені в сумі 268 912 грн. 34 коп.,
витрат за надання правової допомоги
адвокатом в сумі 3000 грн. 00 коп.

Позивач неодноразово змінював розмір
позовних вимог в порядку статті 22
Господарського процесуального кодексу
України і заявою від 24.01.2014 р. остаточно
просив суд стягнути з відповідача на
його користь основний борг у розмірі 1
124 999 грн. 97 коп., 3% річних у розмірі 112 039
грн. 81 коп., пеню у розмірі 105 590 грн. 70
коп., інфляційні в розмірі 19 153 грн. 35
коп. та витрати на оплату послуг
адвоката в розмірі 3 000 грн. 00 коп., яка
прийнята судом до розгляду.

Ухвалами господарського суду
Донецької області у справі №905/5462/13 від
14.10.2013 р., 03.02.2014 р. розгляд справи
неодноразово зупинявся до повернення
справи до господарського суду
Донецької області. Ухвалою суду від
23.04.2014 р. розгляд справи №905/5462/13 було
поновлено.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 30.04.2014 р. позовні
вимоги Приватного підприємства
«Прикарпатбудтранс», м. Долина Івано -
Франківської області були задоволені
частково. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Донецька
будівельна компанія», м. Донецьк на
користь Приватного підприємства
«Прикарпатбудтранс», м. Долина Івано -
Франківської області основний борг у
розмірі 1 124 999 грн. 97 коп., 3% річних у
розмірі 112 039 грн. 81 коп., інфляційні у
розмірі 19 153 грн. 35 коп. та витрати на
оплату послуг адвоката у розмірі 3000
грн. 00 коп. В задоволенні інших позовних
вимог відмовлено.

Відповідач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Донецька будівельна
компанія», м. Донецьк, з прийнятим
рішенням не згоден, вважає його
прийнятим з порушенням норм
процесуального права України та
неповним з»ясуванням обставин справи.
Тому він звернувся з апеляційною
скаргою, якою просить Донецький
апеляційний господарський суд рішення
господарського суду Донецької області
від 30.04.14 року скасувати в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецька будівельна
компанія», м. Донецьк витрат з оплати
послуг адвоката в розмірі 3000 грн. 00
коп.

В судове засідання, яке відкладалось,
представники сторін не з»явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчать поштові повідомлення про
вручення 26.05.14р. та 27.05.14р. уповноваженим
особам підприємства ухвали суду про
порушення апеляційного провадження
від 21.05.2014 р. Через канцелярію судовою
колегією отримано клопотання позивача
про розгляд справи за відсутності
представника позивача, яке судовою
колегією розглянуто та задоволено.
Також через канцелярію судовою
колегією отримано клопотання
відповідача про продовження строку
розгляду справи на 15 днів та
відкладення розгляду справи у зв»язку
з загостреною ситуацією у м. Донецьк,
проведенням силових заходів збройними
формуваннями, проведенням
антитерористичної операції й
перебуванням працівників товариства у
безоплатних і незапланових відпустках,
яке судовою колегією розглянуто та
відхилено, оскільки явка сторін
ухвалами суду від 21.05.2014р., 03.06.2014р. не
була визнана обов»язковою, а
матеріалів справи достатньо для
розгляду апеляційної скарги по суті,
тому справу розглянуто за наявними в
ній матеріалами, а повний текст
постанови направляється сторонам по
справі в установленому порядку.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи №
905/5462/13.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, але
рішення суду підлягає зміні в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення інфляційних в повному обсязі
з прийняттям нового рішення про
часткове задоволення цих позовних
вимог в зв»язку з невірним розрахунком
як позивача, так і суду першої
інстанцїї, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.07.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Донецька будівельна
компанія» (замовник) та Приватним
підприємством «Прикарпатбудтранс»
(виконавець) був укладений договір
№343/07-11 про надання послуг, відповідно
до умов якого виконавець прийняв на
себе зобов»язання за плату надавати
послуги з перевезення сипучих
матеріалів самоскидами на підставі
заявок відповідача, а замовник
зобов'язався прийняти та оплатити
надані позивачем послуги.

Згідно з п.2 договору, ціна на відстань
до 5 тн/км за одну машино - годину
складає 220 грн. 00 коп. з врахуванням
ПДВ і ГСМ виконавця. Ціна за надані
послуги з перевезення вантажів
автомобільним транспортом на відстань
понад 5 тн/гм за 1 тн/км затверджені
згідно тарифної сітки.

У п.2.5 договору передбачено, що замовник
зобов»язаний оплатити надані послуги
виконавцем протягом 20 календарних
днів з дня підписання сторонами акту
надання послуг.

Відповідно до п.3.1 договору, здача -
приймання наданих послуг проводиться
один раз в 10 днів шляхом складання акту
наданих послуг.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що за
порушення сторонами строків виконання
зобов'язань винна сторона сплачує
іншій стороні пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, діючої на момент
прострочення від суми невиконаних
зобов'язань за кожен день прострочення.

У п. 8.1 договору встановлено, що строк
дії договору - з моменту підписання і до
30 грудня 2011 року, проте в будь -
якому випадку до повного розрахунку за
надані послуги.

На виконання умов договору №343/07-11 про
надання послуг від 28.07.2011 року позивач
надав відповідачу послуги на загальну
суму 7 276 177 грн. 12 коп., а відповідач в
свою чергу прийняв надані послуги, що
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
які оформлені належним чином та
підписані уповноваженими
представниками сторін і скріплені
печатками підприємств без зауважень та
заперечень, в добровільному порядку,
проте відповідач здійснив тільки
часткову оплату за надані та прийняті
послуги.

Крім того, зобов'язання відповідача з
оплати наданих позивачем послуг були
припинені частково на суму в розмірі 1
821 283 грн. 76 коп. шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог сторін,
згідно зі ст.601 Цивільного кодексу
України, що підтверджується угодами
про зарахування зустрічних однорідних
вимог й видатковими накладними, також в
процесі розгляду справи відповідачем
частково здійснена оплата та
залишилися несплаченими надані
послуги на суму в розмірі 1 124 999 грн. 97
коп., що також підтверджується актами
звірки взаєморозрахунків сторін.

Позивачем на адресу відповідача були
надіслані попередження №70 від
01.09.2012 року, претензія №82 від 24.09.2012
року, листи №16 від 01.02.2013, №0503-13/06 від
05.03.2013 та №35 від 24.05.2013 року з вимогами
сплатити суму боргу, на що відповідач
листом №0503-13/06 від 05.03.2013 року просив
розглянути можливість виплати суми
боргу з графіком погашення до 31.07.2013
року.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
із позовом до господарського суду
Донецької області про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецька будівельна
компанія», м. Донецьк основного боргу в
розмірі 1 124 999 грн. 97 коп., 3% річних у
розмірі 112 039 грн. 81 коп., пені у розмірі
105 590 грн. 70 коп., інфляційних в розмірі 19
153 грн. 35 коп. та витрат на оплату
послуг адвоката в розмірі 3 000 грн. 00
коп. ( з урахуванням заяви від 24.01.2014 р. в
порядку статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, яка
прийнята судом до розгляду)

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до приписів ст. 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного
кодексу України встановлено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, на виконання умов договору,
надав відповідачу послуги на загальну
суму 7 276 177 грн. 12 коп., а відповідач в
свою чергу прийняв надані послуги, що
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
які оформлені належним чином та
підписані уповноваженими
представниками сторін і скріплені
печатками підприємств без зауважень та
заперечень, в добровільному порядку,
проте відповідач здійснив тільки
часткову оплату за надані та прийняті
послуги, тому залишився несплаченим
борг в розмірі 1 124 999 грн. 97 коп.

Враховуючи вищевикладене та те, що на
момент прийняття судом першої
інстанції рішення по справі,
відповідач відповідно до вимог статей
33, 34, 36 Господарського процесуального
кодексу України не надав ані суду
першої інстанції, ані суду апеляційної
інстанції письмових належних та
допустимих доказів оплати позивачу
заборгованості за надані послуги за
договором №343/07-11 про надання послуг
від 28.07.2011 року, Донецький апеляційний
господарський суд вважає, що судом
першої інстанції правомірно зроблений
висновок про неналежне виконання
відповідачем його договірних
зобов'язань всупереч вимогам статей 525,
526, 530 Цивільного кодексу України та
задоволення позовних вимог про
стягнення суми заборгованості за
надані та прийняті послуги в розмірі 1
124 999 грн. 97 коп. в повному обсязі.

При зверненні до суду позивач також
просив стягнути з відповідача на його
користь пеню за загальний період
прострочки виконання відповідачем
його договірного грошового
зобов»язання з 19.03.2013 р. по 18.09.2013 р. у
розмірі 105 590 грн. 70 коп.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
зазначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що за
порушення сторонами строків виконання
зобов'язань винна сторона сплачує
іншій стороні пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, діючої на момент
прострочення від суми невиконаних
зобов'язань за кожен день прострочення.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні цієї частини
позовних вимог позивача про стягнення
з відповідача пені за період з 19.03.2013 р.
по 18.09.2013 р. в розмірі 105 590 грн. 70 коп. у
зв»язку із спливом строку для
нарахування пені згідно із ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України,
оскільки можливість нарахування пені
за прострочення виконання грошового
договірного зобов'язання відповідача
за останнім актом здачі - прийняття
робіт від 20.05.2012 р. виникло у позивача
10.06.2012 р. та припинилося 10.12.2012 р. у
зв»язку зі спливом спеціального
присікального строку, встановленого
законом, який не поновлюється з
будь-яких причин та не має продовження
на інший період.

Також позивач, звертаючись до суду із
позовом, просив стягнути з відповідача
на користь позивача 3% річних за період
з 16.08.2011 р. по 04.02.2014 р. у розмірі
112 039 грн. 81 коп. та інфляційні за період
прострочення вересень 2012 року - грудень
2013 року в розмірі 19 153 грн. 35 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитору
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом)
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013
року).

Судова колегія, перевіривши розрахунок
3% річних, як плати за користування
чужими грошовими коштами в період
прострочки виконання відповідачем
його грошового зобов»язання з 16.08.11 р.
по 04.02.14 р., вважає, що господарський суд
дійшов вірного висновку про
задоволення цієї частини позовних
вимог у повному обсязі та стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних у розмірі 112 039 грн. 81 коп.

В той же час судова колегія вважає, що
судом першої інстанції помилково
задоволені у повному обсязі позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача інфляційних у розмірі 19 153
грн. 35 коп. за заявлений позивачем в
розрахунку період вересень 2012 року -
грудень 2013 року з огляду на наступне.

Так, інфляційні нарахування на суму
боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 Цивільного
кодексу України, не є штрафною
санкцією, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов»язання. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається, виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за будь -
який місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» №14 від
17.12.2013 року)

Листом Верховного Суду України від
03.04.97 р. № 62-97р «Рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»
зазначено, що при застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць; сума, що
внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця, індексується за
період з урахуванням цього місяця, а
якщо з 16 по 31 число, то розрахунок
починається з наступного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, при
розрахунку інфляційних за період
прострочення відповідачем його
грошового зобов»язання з 01.09.2012 р. по
31.12.2013 р. позивач вибірково нарахував
інфляційні тільки за вересень 2012 року -
лютий 2013 року та за жовтень 2013 року -
грудень 2013 року, в той час як визначеним
позивачем періодом прострочки
відповідача є вересень 2012 р. - грудень
2013 р., в якому наряду з інфляцією
існувала і дефляція грошової одиниці
України, тобто зменшення, яка також має
бути врахована при розрахунку даної
вимоги, наданої до суду, оскільки
позивачем заявлені в позові вимоги про
застосування до відповідача норм ст. 625
Цивільного кодексу України не за
окремий місяць прострочки, а за період
прострочки виконання відповідачем
його договірного грошового
зобов»язання за певний період часу в
цілому. За період прострочення з 19.03.2013
р. по 30.09.2013 р. позивачем не врахований
період нарахування інфляційних за
квітень 2013 року - вересень 2013 року, коли
мала місце дефляція.

До того ж, при здійсненні нарахування
інфляційних за березень 2013 року -
вересень 2013 року на суму боргу 1 469 893
грн. 36 коп. позивач не врахував той факт,
що відповідачем була здійснена
часткова оплата за надані послуги
04.03.2013 р., 18.03.2013 р., в той час як
інфляція є девальвацією грошової
одиниці України протягом місяця і
визначається державою як
середньомісячний індекс, що збільшує
суму основного боргу, який повинен
існувати протягом місячного періоду
прострочки виконання відповідачем
його грошового зобов»язання, причому
саме визначена позивачем сума боргу
відповідача повинна існувати в цей
період, а в даному випадку відповідач
частково сплачував борг у визначений
позивачем період березня 2013 року, а
тому можливість нарахування
інфляційних виникає у позивача за
період прострочки виконання
відповідачем його договірного
грошового зобов»язання з квітня 2013
року по вересень 2013 року, коли і виник
борг саме у розмірі 1 469 893 грн. 36 коп.

Таким чином, з врахуванням сукупного
значення індексу інфляції за загальний
період прострочки виконання
відповідачем його грошового
зобов»язання з 01.09.2012 р. по 31.12.2013 р. та
правильного періоду нарахування
інфляційних на заявлену позивачем суму
боргу, нараховані позивачем
інфляційні в розмірі 19 153 грн. 35 коп.
підлягають частковому задоволенню та з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню інфляційні лише у
розмірі 8 862 грн. 64 коп. з відмовою в
іншій частині інфляційних через
невірний розрахунок як позивача, так і
суду першої інстанції.

Також позивачем заявлена вимога про
стягнення з відповідача витрат на
оплату послуг адвоката в розмірі 3 000
грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру» (частина 3 статті 48
Господарського процесуального кодексу
України).

Згідно з приписами статті 1 Закону
України «Про адвокатуру і адвокатську
діяльність» адвокат - це фізична особа,
яка здійснює адвокатську діяльність на
підставах та в порядку, що передбачені
цим Законом. Адвокатська діяльність
здійснюється на підставі договору про
надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути: договір
про надання правової допомоги;
довіреність; ордер; доручення органу
(установи), уповноваженого законом на
надання безоплатної правової допомоги
(стаття 26 Закону України «Про
адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною 5 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом за
наявності документального
підтвердження витрат, як-то угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

За змістом приписів частини 3 статті 48
та частини 5 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
можливе покладення на сторони у справі
як судових витрат тільки тих сум, які
були сплачені стороною за отримання
послуг саме адвоката (у розумінні
пункту 1 статті 1 та частини першої
статті 6 Закону України «Про адвокатуру
та адвокатську діяльність»). З
наведеним узгоджується позиція,
викладена у Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року №7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України».

Частиною 5 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача,
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача витрат на
оплату послуг адвоката в розмірі 3 000
грн. 00 коп., оскільки позивачем надано
належні докази в підтвердження його
витрат на оплату послуг адвоката в сумі
3 000 грн. 00 коп., а саме договір про
надання правової допомоги від 18.07.2013 р.,
видатковий касовий ордер від 18.07.2013 р.,
згідно з яким позивач перерахував 3000
грн. 00 коп. ОСОБА_4, розрахунок суми
гонорару за надану правову допомогу,
посвідчення про право на заняття
адвокатською діяльністю №952 від 11.09.2012
р., а також з урахуванням того, що
витрати позивача на оплату послуг
адвоката є однією зі складових частин
судових витрат, їх розподіл між
сторонами у справі правомірно
визначено судом першої інстанції
відповідно до загальних правил,
встановлених ч.5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що рішення господарського суду
в частині стягнення з відповідача на
користь позивача інфляційних слід
змінити та до стягнення з відповідача
на користь позивача підлягають
основний борг у розмірі 1 124 999
грн. 97 коп., 3% річних у розмірі 112 039 грн. 81
коп., інфляційні у розмірі 8 862 грн. 64
коп., витрати на оплату послуг адвоката
в розмірі 3000 грн. 00 коп. з відмовою у
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені в розмірі 105 590 грн. 70 коп.
та інфляційних у розмірі 10 290 грн. 71 коп.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення. Зокрема,
судовою колегією розглянуті та
відхилені доводи скаржника щодо
неприйняття участі в судових
засіданнях адвоката ОСОБА_4, оскільки
матеріали справи містять розрахунок
витрат за надану правову допомогу
адвокатом (т.1 а.с. 120), нараховані за
консультацію, правовий аналіз та
підготовку процесуальних документів, а
не за участь в судових засіданнях.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Донецької області від 30.04.2014 року по
справі № 905/5462/13 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, але частково не відповідає
нормам матеріального права України,
тому підлягає зміні в частині
задоволення в повному обсязі вимог про
стягнення інфляційних у зв»язку з
невірним розрахунком позивача та суду
першої інстанції, залишаючи без змін
рішення суду в іншій частині, а
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору по
справі покладаються на сторони
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 104, 105, 117
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Донецька
будівельна компанія», м. Донецьк на
рішення господарського суду Донецької
області від 30.04.2014 р. у справі № 905/5462/13
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 30.04.2014 р. у справі
№ 905/5462/13 - змінити.

Позовні вимоги Приватного
підприємства «Прикарпатбудтранс», м.
Долина Івано - Франківської області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецька будівельна
компанія», м. Донецьк про стягнення 1 834
041 грн. 16 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецька будівельна
компанія», 83060, м. Донецьк, вул. Шахтарів
Донбасу, 163, ЗКПО 32164774, на користь
Приватного підприємства
«Прикарпатбудтранс», 77500, Івано -
Франківська область, м. Долина,
вул. Б. Хмельницького, 49, ЗКПО 32330665,
основний борг у розмірі 1 124 999
грн. 97 коп., 3% річних у розмірі 112 039 грн. 81
коп., інфляційні у розмірі 8 862 грн. 64
коп., витрати зі сплати судового збору
за подання позовної заяви у розмірі
24 918 грн. 05 коп. та витрати на оплату
послуг адвоката в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Приватного підприємства
«Прикарпатбудтранс», м. Долина Івано -
Франківської області до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Донецька
будівельна компанія», м. Донецьк про
стягнення пені в розмірі 105 590 грн. 70 коп.
та інфляційних у розмірі 10 290 грн. 71 коп.

Доручити господарському суду
Донецької області видати наказ.

В іншій частині рішення господарського
суду Донецької області від 30.04.2014 р. у
справі № 905/5462/13 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 5 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;

5- ГС Дон. обл.

Довгалюк К.Г.