ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.06.2014
Справа № 905/2517/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С. розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Комунального комерційного
підприємства «Маріупольтепломережа»
про стягнення 167244029 грн. 29 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився.

від відповідача - Богінська Т.М.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Комунального комерційного
підприємства «Маріупольтепломережа»
про стягнення заборгованості у
загальній сумі 167244029 грн. 29 коп., яка
складається з:

- суми основного боргу у розмірі 153073123
грн. 31 коп.

- інфляційних нарахувань у розмірі
1883753 грн. 51 коп.

- 3% річних у розмірі 3128411 грн. 93 коп.

- пені у розмірі 9158741 грн. 17 коп.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625,
712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22,
193, 216-217, 231, 264-265 Господарського кодексу
України.

Розгляд справи відкладався
згідно ст. 77 ГПК України.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Причини неявки суду не
повідомив.

Представник відповідача у
судовому засіданні та письмовому
відзиві на позов зазначив, що вважає
арифметично невірними розрахунки пені,
інфляційних та 3 відсотків річних та
просив відмовити у задоволенні позову
у зв'язку з відсутністю вини
відповідача в несвоєчасних
розрахунках за газ.

24 квітня 2014 року до
господарського суду Донецької області
надійшло клопотання відповідача, в
якому комунальне комерційне
підприємство "Маріупольтепломережа"
просить зменшити розмір пені до 95 %,
оскільки неналежне виконання
зобов'язань щодо своєчасної оплати
поставленого позивачем газу виникло не
з вини ККП «Маріупольтепломережа», а
внаслідок несвоєчасної оплати
отриманих послуг населенням та
наявністю бюджетної заборгованості з
різниці в тарифах на послуги
теплопостачання.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду
направлені позивачу за адресою,
зазначеною в позові та спеціальному
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, господарський суд
вважає, що позивач був повідомлений про
розгляд справи належним чином, проте
правом бути присутнім в судовому
засіданні не скористався, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

28 квітня 2012р. між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (Продавець) та ККП
«Маріупольтепломережа» (Покупець) був
укладений Договір на купівлю-продаж
природного газу №13/2387-ТЕ-7 (далі -
Договір, а.с.16-21).

Відповідно до п.1.1, 1.2. Договору
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупцю природний газ для
виробництва теплової енергії, а
Покупець зобов'язався приймати та
оплачувати газ на умовах Договору.

Згідно до п.п.6.1 Договору оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

У відповідності до п.7.2 у разі
невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору
Покупець у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день просочення платежу.

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в
частині проведення розрахунків до
повного здійснення (п.11.1. Договору).

З актів приймання-передачі природного
газу за період з січня по грудень 2013
року вбачається, що на підставі
Договору відповідач прийняв від
позивача у січні-грудні 2013 року
природний газ. Акти підписані обома
сторонами без зауважень та скріплені
печатками підприємств (а.с.24-41). Проте,
вартість поставленого газу відповідач
сплатив не в повному обсязі та з
порушенням встановлених Договором
термінів.

Станом на 24.03.2014 року сума основної
заборгованості ККП
«Маріупольтепломережа» за Договором
за використаний природний газ складає
153073123 грн. 31 коп.

Неналежне виконання ККП
«Маріупольтепломережа» своїх
договірних зобов'язань стало підставою
для звернення ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
з позовом до суду.

Оскільки між сторонами по справі
уклалися господарські правовідносини,
то судом застосовані положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, який
регулює правовідношення у
господарській сфері.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, що йому не
суперечать (абзац третій ч. 1 ст. 174 ГК
України).

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору ( п. 1 ст. 193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом в силу
приписів абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено,
що підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків є договори та інші
правочини. У випадках встановлених
актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або не настання певної події.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що у
силу зобов'язання одна особа (боржник)
зобов'язана здійснити на користь іншої
особи (кредитора) певну дію, наприклад:
передати майно, виконати роботи,
оплатити кошти та інше або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

На час прийняття рішення, відповідач не
надав суду доказів повної чи часткової
сплати боргу визначеної позивачем у
позовній заяві.

З огляду на викладене та на підставі
наявних в матеріалах справи
документів, суд вважає, що вимоги
позивача щодо стягнення основної суми
боргу у розмірі 153073123 грн. 31 коп.
підлягають задоволенню, оскільки вони
є доказаними та обґрунтованими.

У зв'язку з неналежним виконанням
грошових зобов'язань за Договором,
позивач просить сягнути з ККП
«Маріупольтепломережа» інфляційні
нарахування у розмірі 1883753 грн. 51 коп. та
3% річних у розмірі 3128411 грн. 93 коп.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що 3% річних нараховані
позивачем на заборгованість за
Договором №13/2387-ТЕ-7 за зобов'язаннями
за періоди січень-грудень 2013 року та
складає 3128411 грн. 93 коп.

Перевіривши цей розрахунок, суд вважає
його арифметично вірними та
обґрунтованими, тому стягненню на
користь позивача підлягає сума
нарахованих 3% річних у розмірі 3128411 грн.
93 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення
інфляційних нарахувань у розмірі 1883753
грн. 51 коп.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що інфляційні нарахування
здійснені позивачем на заборгованість
за Договором №13/2387-ТЕ-7 за
зобов'язаннями за періоди
січень-грудень 2013 року та складають
1883753 грн. 51 коп.

Проте, суд не може погодитись з
розрахунком інфляційних втрат,
зроблених позивачем, враховуючи
наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007р. №265 "Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

Нарахування індексу інфляції у
розумінні статті 625 ЦК України
відбувається за весь час прострочення
без обмежень певним вибірковим
періодом. Цією нормою передбачено
підрахунок індексу інфляції не за
окремі інтервали часу, а в цілому за
весь період прострочення. І якщо індекс
інфляції в окремі періоди є меншим за
одиницю, і може мати при цьому
економічну назву "дефляція", то це не
змінює її правову природу. Є цілком
неприпустимим при розрахунку пропуск
жодного місяця, бо при цьому руйнувався
би весь ланцюг розрахунків. Державні
органи статистики щорічно
встановлюють загальний індекс
інфляції в цілому за минулий рік з
обов'язковим урахуванням інфляції за
всі без виключення місяці, в яких
індекс інфляції був як більше, так і
менше одиниці.

Проте, позивач при здійсненні
розрахунку інфляційних втрат за січень
2013 року не врахував вищезазначених
вимог.

Суд перевіривши розрахунок
інфляційних втрат за січень 2013 року,
вважає обґрунтованим проведення
розрахунків позивачем лише за період з
28.06.2013р. по 30.07.2013р. на суму боргу 12235628
грн. 84 коп., що має від'ємне значення у
сумі 12235 грн. 63 коп.

Щодо нарахування сум інфляційних втрат
за період з лютого по грудень 2013 року,
то суд вважає їх арифметично невірними,
оскільки загальна сума інфляційних
нарахувань за цей період значно
перевищує заявлену суму позовних вимог
в цій частині. Проте, оскільки позивач
не скористався своїм правом
передбаченим ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
збільшення розміру позовних вимог, суд
задовольняє позовні вимоги в цій
частині в межах заявленого позову з
урахуванням від'ємного значення
інфляційних нарахувань за січень 2013
року.

Тому стягненню на користь позивача
підлягають інфляційні нарахування у
розмірі 1871517 грн. 88 коп. (1883753 грн. 51 коп. -
12235 грн. 63 коп. = 1871517 грн. 88 коп.)

Крім стягнення суми основного боргу,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе за п.п.6.1, 7.2
Договору зобов'язань, позивач просить
суд стягнути з відповідача 9158741 грн. 17
коп. пені.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України та ст.526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог цих
кодексів та інших правових актів.

Відповідно до ст.ст.216- 218 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до приписів ст.ст.6, 627 ЦК
України сторони є вільними у
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Для нарахування пені позивач
застосовує подвійну облікову ставку
НБУ, що не суперечить приписам Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" №543-96ВР від 22.11.1996р.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, суд встановив, що
порядок її нарахування відповідає
умовам Договору, приписам ч.6 ст.232 ГК
України та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України та є
арифметично вірним.

Таким чином, стягненню на користь
позивача підлягає пеня у розмірі 9158741
грн. 17 коп., нарахована на
заборгованість за Договором №13/2387-ТЕ-7
за зобов'язаннями у періоди
січень-грудень 2013 року.

Відповідачем надане клопотання про
зменшення пені на 95%. В обґрунтування
клопотання відповідач зазначає, що
основним предметом діяльності ККП
«Маріупольтепломережа» є виробництво,
транспортування та постачання
теплової і електричної енергії.
Основним споживачем послуг
підприємства є населення.

Підприємство постійно працює по
збитковим тарифам для населення, що
суперечить Закону України «Про
державне регулювання у сфері
комунальних послуг» від 09.07.2010р. № 2479-VI
із змінами від 07.07.2011р. № 3610-VI, ст.20
Закону України «Про теплопостачання»,
п.8 ст.31 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» де
сказано, що встановлення тарифів на
комунальні послуги, нижчих за розмір
економічно обґрунтованих витрат на їх
виробництво, без відповідного
відшкодування не допускається.

На даний час комунальне комерційне
підприємство «Маріупольтепломережа»
знаходиться у важкому фінансовому
стані. Так, станом на 18.04.2014р.
дебіторська заборгованість складає -
93125,5 тис. грн. що свідчить Звіт про
фінансові результати за 2013 р.

Додатковий фінансовий тягар у вигляді
примусового стягнення штрафних
санкцій може призвести до банкрутства
підприємства Відповідача і поставить
під загрозу можливість забезпечення
теплом споживачів міста Маріуполя.

За приписом п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України,
приймаючи рішення, господарський суд
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського
кодексу України у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Оскільки пеня є різновидом неустойки,
яка в свою чергу має подвійну правову
природу - одночасно є засобом
забезпечення договірних зобов'язань
(стимулює їх виконання) і мірою
відповідальності за неналежне
виконання зобов'язання (санкцією), то
пеня має компенсаційний характер та їх
розмір повинен бути відповідним
розміру понесених позивачем збитків.

Суд вважає, що в даному випадку розмір
заявлених до стягнення пені (9158741 грн. 17
коп.) не відповідають наслідкам
порушення відповідачем своїх
зобов'язань та є неспіврозмірно
великими порівняно з розміром суми
основного боргу.

У зв'язку з зазначеним, враховуючи: мету
діяльності відповідача; об'єктивність
причин виникнення заборгованості;
суспільний інтерес; надмірно великий
розмір штрафних санкцій порівняно з
боргом; ненадання позивачем доказів
настання для нього негативних
наслідків, спричинених саме
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором, а також
беручи до уваги те, що позивачем
нараховано 3% річних та інфляційні
втрати, що частково компенсує можливі
збитки, суд вважає за можливе
скористатися своїм правом та зменшити
розмір пені на 50%.

Таким чином, стягненню з відповідача
підлягає пеня у розмірі 4579370 грн. 58 коп.

Щодо клопотання про зменшення трьох
відсотків річних та інфляційних
нарахувань, то суд відмовляє у його
задоволенні, оскільки господарський
суд має право зменшувати у виняткових
випадках лише розмір неустойки (штрафу,
пені).

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін. За
змістом статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач надав суду докази, якими
він обґрунтовує свої позовні вимоги і
вони є належними. Усупереч вказаним
нормам, відповідач не надав
господарському суду доказів, які
спростовують вимоги позивача у повному
обсязі.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене
господарський суд вважає, що позовні
вимоги ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України до ККП
«Маріупольтепломережа» підлягають
частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача,
відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального комерційного
підприємства «Маріупольтепломережа»
про стягнення 167 244 029 грн. 92 коп.. -
задовольнити частково.

Стягнути з Комунального комерційного
підприємства «Маріупольтепломережа»
(87534, Донецька обл., м.Маріуполь,
вул.Гризодубової, б.1; ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6; ):

- суму основного боргу у розмірі 153073123
грн. 31 коп.

- інфляційні нарахування у розмірі
1871517 грн. 88 коп.

- 3% річних у розмірі 3128411 грн. 93 коп.

- пеню у розмірі 4579370 грн. 58 коп.

Стягнути з Комунального
комерційного підприємства
«Маріупольтепломережа» (87534, Донецька
обл., м.Маріуполь, вул.Гризодубової, б.1;
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6;
) витрати по сплаті судового
збору у сумі 73072 грн. 69 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 04
червня 2014 року.

Повний текст рішення буде складено 06
червня 2014 року.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов