донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

18.06.2014 справа №905/1573/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М.,
Попков Д.О., Радіонова О.О., За участю
представників сторін:

від позивача:Манерова Ю.В. довіреність
від відповідача:Лук`янчиков І.В.
довіреність розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну
скаргуДержавного підприємства
«Донецька залізниця», м. Донецьк на
рішення господарського судуДонецької
областівід23.04.2014р.у справі№ 905/1573/14
(суддя: Забарющий М.І.)порушеній за
позовом:Державного підприємства
«Донецька залізниця», м. Донецьк до
відповідача:Командитного товариства
«КАНКАСТ ІНТЕРНЕШНЛ ІНК», м.Ясинувата
Донецька область про:стягнення 82'
195,62грн.

встановив:

Державне підприємство «Донецька
залізниця», м. Донецьк (далі - «Позивач»)
звернулось до господарського суду
Донецької області про стягнення з
Командитного товариства «КАНКАСТ
ІНТЕРНЕШНЛ ІНК», м.Ясинувата Донецька
область (далі - «Відповідач») 82' 195,62 грн.
збитків.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 23.04.2014р. у справі
№ 905/1573/14 у задоволенні позовних вимог
відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з необґрунтованості
заявлених вимог.

Позивач не погоджуючись з рішенням
господарського суду, подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
господарського суду Донецької області
від 23.04.2014р. у справі № 905/1573/14 скасувати
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заявник скарги не погоджується із
висновком господарського суду
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального права та процесуального
права, наполягає на тому, що судом не в
повній мірі дослідженні матеріали та
докази по справі та невірно зроблені
висновки.

Наполягає на тому, що ревізією щодо
фінансово-господарської діяльності ДП
«Донецька залізниця» та його
структурних підрозділів Державною
фінансовою інспекцією в Донецькій
області було встановлено
недоотримання доходів залізниці по
взаємовідносинам з ЗАТ «Ясинуватський
завод залізобетонних виробів» у сумі 82'
195,62 грн., внаслідок невірного
визначення вантажовідправником в
перевізних залізничних документах
виду, типу, найменування та класу
вантажів, що призвело до невірного
проведення калькулювання вартості
наданих залізничних послуг.

Сторони були апеляційним судом
належним чином повідомлені про день,
час та місце розгляду апеляційної
скарги.

Представник Позивача підтримав доводи
викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач відзив не надав, звернувся
до суду з проханням рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статей 44, 811
Господарського процесуального кодексу
України здійснено фіксацію судового
процесу технічними засобами та
складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає рішення
господарського суду винесеним з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права; а апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, у період з 01 квітня по 31 грудня
2010 року Закрите акціонерне товариство
"Ясинуватський завод залізобетонних
виробів", правонаступником якого є
відповідач, здійснювало відправлення
вантажу зі станції Ясинувата Донецької
залізниці. У дорожніх відомостях
вказувалось найменування вантажів,
серед яких состави вогнетривкі всякі,
код тарифної групи та позиції згідно з
«Єдиною тарифно-статистичною
номенклатурою вантажів» («ЄТСНВ») 303285,
вантаж 2-го тарифного класу; флюси не
поіменовані в алфавіті, код тарифної
групи та позиції 291054, вантаж 1-го
тарифного класу (суміші ИРС-2 ТУ У
23431197.003-99, суміші ШОС-Т-4-3 ТУ У 23431197);
перліт вспучений, код тарифної групи та
позиції 234047 (суміші ТИСЗП(Б), ТИСЗП,
ТИСЗК, ТИС-2, ТИС1К, ТИС-2М(СК) ТУ У
322-16-116-96).

При розрахунку плати за перевезення
вантажів ЗАТ "Ясинуватський завод ЗБВ"
до тарифів застосовувалися наступні
коефіцієнти: для вантажу перліт
вспучений -0,430; для вантажу состави
вогнетривкі всякі - 0,800.

Посилаючись на висновки акту ревізії
від 26.02.2013р., № 05-05.1-10-14/3915 Позивач
вважає, що внаслідок невірного
визначення Відповідачем в перевізних
залізничних документах виду, типу,
найменування та класу вантажів, що
перевозилися за період з 01.01.2010р. по
31.12.2010р. та при застосуванні
коефіцієнтів 0,430 та 0,800 замість
коефіцієнту 1,23, Позивачу були завдані
збитки у вигляді недоотримано доходів
у сумі 82' 195,62 грн.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести певними
засобами доказування ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК
України, зобов'язанням - є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України
передбачають, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
завдання майнової шкоди (матеріальної)
- збитків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу
(«ГК») України суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписи статті 610 ЦК України
встановлюють, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Одним із наслідків порушення
зобов'язання є - відшкодування збитків.

Згідно з приписами частини 2 статті 217
Господарського кодексу України у сфері
господарювання застосовуються
господарські санкції, однією з яких є
відшкодування збитків. Підставою
господарсько - правової
відповідальності учасника
господарських правовідносин є скоєне
ним правопорушення у сфері
господарювання.

Згідно статті 22 ЦК України збитками - є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки)
та/або доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи з ч. 1 ст. 218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно ч.1 ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК
України боржник, який порушив
зобов'язання, повинен відшкодувати
кредитору у повному обсязі завдані
порушенням збитки, включаючи реальні
збитки та упущену вигоду.

Частина 1 ст. 225 ГК України зазначає, що
до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються, зокрема, додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною.

Необхідними умовами цивільно-правової
відповідальності по відшкодуванню
збитків за загальними правилами є:

- протиправність поведінки особи;

- збитки, як результат
протиправної поведінки;

- причинний зв'язок між
протиправною поведінкою і завданими
збитками;

- вина особи, що заподіяла
збитками;

Відсутність хоча б одного з елементів
складу правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань.

Відповідно до ч.1, 2 ст.614 ЦК України,
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Пунктом 3.1 розділу ІІ «Найменування
вантажу» Збірника тарифів на
перевезення вантажів залізничним
транспортом у межах України та
пов'язані з ними послуги, затвердженого
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 26.03.2009 р. № 317,
зареєстрованим в Мін'юсті України
15.04.2009 р. за № 340/16356, передбачено
обов'язок відправника іменувати вантаж
у перевізних документах: внутрішнього
сполучення - відповідно до Алфавітного
списку вантажів Єдиної
тарифно-статистичної номенклатури
вантажів (ЄТСНВ), яка видається окремо;
міжнародного сполучення - відповідно
до одного з найменувань Алфавітного
списку вантажів (ЄТСНВ) і
Гармонізованої номенклатури вантажів
(ГНВ) [2], яка видається окремо. У разі
відсутності найменування вантажу в
Алфавітному списку вантажів рішення
про його віднесення до подібного за
умовами перевезення вантажу
приймається Укрзалізницею на підставі
наданих вантажовласником державних
стандартів, прейскурантів або
технічних умов на виготовлення
продукції.

Згідно з п. 3.3 розділу ІІ «Найменування
вантажу» Збірника тарифів, після
видачі вантажу перерахунки, зумовлені
неточним найменуванням вантажу, не
допускаються ані на вимогу залізниці,
ані за заявою одержувача.

Пунктом 29 Правил приймання вантажів до
перевезення, затверджених наказом
Мінтрансу України від 21.11.2000 р. № 644,
зареєстрованим в Мін'юсті України
24.11.2000 р. за № 861/5082, встановлено, що у
разі пред'явлення до перевезення
вантажу, найменування якого відсутнє в
Алфавітному списку вантажів ЄТСНВ,
рішення про його перевезення за
умовами іншого (подібного) вантажу
приймається Укрзалізницею на підставі
наданих вантажовласником державних
стандартів або технічних умов на
виготовлення продукції.

Як вбачається з матеріалів справи
31.12.2003р. між ВАТ «НПП «Техмет», як
замовником та ЗАТ «Ясинуватський завод
ЗБВ» (перетворений у Командитне
товариство «КАНКАСТ ІНТЕРНЕШНЛ ІНК»),
як виконавцем, було укладено договір
про надання послуг за №12/03 з додатковою
угодою до нього № 1 від 01.09.2008р. (далі -
договір), з предмету якого, зокрема,
вбачається, що Замовник є власником
наданої сировини, нормативно-технічної
документації, а також сумішей,
вироблених на умовах даного договору.

Листом ЦМ-8/197 від 26.03.2010р. головне
комерційне управління Укрзалізниці
повідомило коди певних товарів, які і
були зазначені вантажовідправником у
накладних згідно п.29 Правил приймання.

Отже, проаналізувавши діюче
законодавство та підстави, які
слугували зверненню позивача з даним
позовом, колегія суддів прийшла до
висновку про необґрунтованість
заявлених вимог, з огляду на наступне.

Власником перевезеного вантажу був ВАТ
«НПП «Техмет», яким було отримано лист
у відповідності до приписів п.29 Правил
приймання вантажів до перевезення;
вантаж був доставлений до станції
призначення та виданий
вантажоодержувачу без зауважень,
іншого матеріали справи не містять; як
передбачає п. 3.3 розділу ІІ
«Найменування вантажу» Збірника
тарифів, після видачі вантажу
перерахунки, зумовлені неточним
найменуванням вантажу, не допускаються
ані на вимогу залізниці, ані за заявою
одержувача.

Згідно статті 22 ЦК України збитками є,
зокрема - витрати, які особа зробила для
відновлення свого порушеного права.

Виходячи з ч. 1 ст. 218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Поняття доходу, у контексті приписів
зазначеної норми, міститься у ч. 1 ст. 142
ГК України. Ним є показником фінансових
результатів господарської діяльності
суб'єкта господарювання, що
визначається шляхом зменшення суми
валового доходу суб'єкта
господарювання за певний період на
суму валових витрат та суму
амортизаційних відрахувань.

За ст. 24 Статуту залізниць України (даді
- «Статут») вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній.

Залізниця має право перевіряти
правильність цих відомостей, а також
періодично перевіряти кількість та
масу вантажу, що зазначаються у
накладній.

Згідно приписів ст. 129 Статуту
обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

За п. «а)» цієї статті саме комерційним
актом засвідчується невідповідності
найменування вантажу натурою з даними,
зазначеними у транспортних документах.

Частиною 2 ст. 129 Статуту визначено, що
залізниця зобов'язана скласти
комерційний акт, якщо вона сама виявила
зазначені вище обставини або якщо про
існування хоча б однієї з них заявив
одержувач або відправник вантажу,
багажу чи вантажобагажу.

Отже, у контексті приписів ст.. 34 ГПК
України виключно комерційний акт є
відповідним допустимим доказом, що
підтверджує неправильне зазначення
відомостей про найменування вантажу у
залізничній накладній.

Виходячи з матеріалів справи та
враховуючи пояснення представника
Позивача у судовому засіданні,
комерційні акти на підтвердження
неправильності визначення
Відповідачем найменування вантажу -
залізницею не складалися.

За таких умов колегія апеляційного
господарського суду погоджуєтся з
висновком місцевого суду про
недоведеність Позивачем в діях
Відповідача складу цивільного та
господарського правопорушення. Відтак,
висновок місцевого господарського
суду, щодо необгрунтованості позовних
вимог - є цілком правомірним.

Посилання Позивача на акт ревізії від
26.02.2013р., № 05-05.1-10-14/3915 та постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23.10.2014р. у
справі № 805/6291/13-а обгрунтовано не було
прийнято до уваги місцевим
господарським судом при розгляді цієї
справи, оскільки ці документи не є у
контексті приписів ст. 34 ГПК України
допустимим доказом на підтвердження
неправильності визначення
Відповідачем найменування вантажів у
перевізних документах.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що під час
розгляду справи місцевим
господарським суд допущені порушення
норм матеріального або процесуального
права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК
України як підстави для скасування
рішення, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати за подання апеляційної скарги
відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Донецька залізниця», м.
Донецьк - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 23.04.2014р. у справі № 905/1573/14 -
залишити без змін.

Головуючий суддя: В.М. Татенко Судді:
Д.О. Попков О.О. Радіонова

Надруковано примірників: 1 - позивачу; 1 -
відповідачу 1 - до справи; 1 - ГСДО 1 - ДАГС