ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014 року
Справа №904/8104/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М.-
доповідача

суддів: Верхогляд Т.А., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання:
Малику С.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Гарькавий А.Г.,
довіреність №14-293юр. від 02.12.13;

від відповідача: Матвєва Т.В.,
довіреність №52-16/45 від 23.01.14.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.03.2014
року у справі №904/8104/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг",
м. Кривий ріг

до публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", м. Кривий Ріг

про визнання правочинну недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2013 року публічне акціонерне
товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" про визнання недійсним
правочину, оформленого заявою
відповідача про зарахування
зустрічних однорідних вимог №5005 від
17.06.2013 року на суму 460 080,410 грн. за
договорами №156S11/408д від 23.12.2010 року, №
331/230а від 25.01.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що дійсно має місце
грошове зобов'язання за Договором
156S11/408д від 23.12.2010 року. Що стосується
Договору №331/230а від 25.01.2011 року, то
даний договір діяв до 01.10.2012 року, а в
подальшому через зміну ціни
транспортування коксо-доменної суміші,
яка не була узгоджена сторонами,
виставлені відповідачем розрахунки не
були оплачені, оскільки позивач вважав
їх недійсними, а відтак відсутні і
зустрічні вимоги, як одна з необхідних
умов припинення зобов'язання
зарахуванням.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24.03.2014
року у справі №904/8104/13 (суддя Назаренко
Н.Г.) позовні вимоги задоволені
повністю. Визнано недійсним правочин,
оформлений заявою публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" №5005
від 17.06.2013 року про зарахування
зустрічних однорідних вимог у сумі 430
080,41 грн.

Рішення мотивовано тим, що не зважаючи
на неузгодженість між сторонами
істотних умов договору, таких як ціна
транспортування, за обставин
закінчення 01.10.2012 року строку дії
договору № 331/230а від 25.01.2011 року,
відповідач продовжував транспортувати
коксо-доменну суміш та виставляв
рахунки за таке транспортування, але
вже за іншою ціною, яка не була
погоджена сторонами. Частиною другою
статті 631 ЦК України передбачено, що
зміна ціни після укладання договору
допускається лише у випадках і на
умовах, встановлених договором або
законом. Умовами договору №331/230а зміна
ціни не передбачена, а додаткова угода
№6 до договору так і не була погоджена
сторонами.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду звернувся
відповідач з апеляційною скаргою, в
якій посилається на те, що:

- незважаючи на закінчення строку дії
Договору №331/230а від 25.01.2011 року позивач
в період з 01.10.2012 року по липень 2013 року
включно отримував від відповідача
послуги по транспортуванню
коксо-доменної суміші, що
підтверджується відповідними актами;

- 29.10.2012 року відповідач надав
позивачеві додаткову угоду №6 від
01.10.2012 року до спірного договору, яка
була повернута без підпису, натомість
відповідачеві була направлена інша
додаткова угода, у якій строк дії
договору був погоджений до 01.10.2013 року,
яку він повернув без підпису та
повторно направив проект додаткової
угоди №6 від 28.09.2012 року. Проте
додаткові угоди №6 від 01.10.2012 року та №6
від 28.09.2012 року до Договору №331/230а від
25.01.2011 року містять умови щодо
продовження строку дії договору до
01.10.2013 року, та підписані сторонами;

- зазначає, що оскільки позивач в межах
двадцятиденного строку з моменту
одержання пропозиції відповідача щодо
внесення змін до договору на
транспортування коксо-доменної суміші
№331/230а від 25.01.2011 року не повідомив
відповідача про результати її
розгляду, проте вчинив дії, що свідчать
про прийняття пропозиції, а саме
отримував послуги, підписував акти, то
додаткова угода №6 від 01.10.2012 року
вважається укладеною в редакції
позивача;

Просить рішення першої інстанції
скасувати, в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

22.04.2014 року від позивача надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
представник зазначає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
необґрунтованими, а рішення
господарського суду прийнято у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у справі.

10.06.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови. В судовому
засідання: представник позивача
заперечував проти задоволення вимог
апеляційної скарги та просив
оскаржуване рішення залишити без змін;
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги та просив в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи сторін і давши їм
правову оцінку, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідач 17.06.2013 року звернувся до
позивача з заявою про проведення
заліку однорідних вимог №5005 (а.с.41), що
виникли на підставі Договорів від
25.01.2011 року (акти від 26.10.2012 року, 28.11.2012
року, 27.12.2012 року, 29.01.2013 року, 26.02.2013 року,
27.03.2013 року, 26.04.2013 року) та від 23.12.2010
року (акт від 26.04.2013 року), (а.с.42).

Стосовно наявності заборгованості за
Договором №156S11/408д від 23.12.2010 року (акт
від 26.04.2013 року), відповідач
погоджується.

Стосовно Договору №331/230а від 25.01.2011
року, то у відповідності до його умов:
п.8.1 - договір вступає в дію з моменту
підписання; діє по 31.12.2011 року; п. 8.3 -
зміни та доповнення до цього договору
можуть оформлюватись додатковими
угодами, які підписуються
уповноваженими особами та
скріплюються печатками обох сторін, а
також листами, підписаними
уповноваженими особами одної сторони
із сторін, які є невід'ємною частиною
цього договору; п. 8.4 - у всьому іншому,
не передбаченому цим договором,
сторони керуються чинним
законодавством. Як вбачається з
матеріалів справи додаткова угода №6
від 01.10.2012 року не була підписана
позивачем, оскільки містила зміни
істотних умов Договору №331/230а від
25.01.2011 року, а саме збільшення ціни з 2,75
грн. за транспортування 1000 м? до 36.06 грн.
за транспортування 1000 м?, також
пропонувалось продовжити строк дії
зазначеного договору.

Частиною 3 статті 215 ЦК України
передбачено: якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема, частиною 2 вказаної статті
унормовано, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203
цього Кодексу, а саме: зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

За правилами ст. 180 ГК України та ст. 638
ЦК України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору, істотні умови договору
підлягають узгодженню в обов'язковому
порядку.

Визначення будь-яких інших умов
договору, що не суперечать
законодавству, здійснюється сторонами
на власний розсуд відповідно до
приписів ч. 4 ст. 179 ГК України та ст. 627 ЦК
України.

Зміна умов договору можлива тільки за
згодою сторін, зміна господарського
договору в односторонньому порядку не
допускається (ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК
України), таким чином суд першої
інстанції повно і всебічно з'ясував
обставини у справі, прийняв
обґрунтоване та законне рішення, яке
відповідає вимог ст. 32, 34, 82, 84 ГПК
України; доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження в ході
розгляду справи, в матеріалах якої
відсутні належні докази обґрунтування
висновків відповідача, викладених в
апеляційні скарзі.

Суд першої інстанції дійшов
правомірного та обґрунтованого
висновку про те, що сторонами не було
відповідно до вимог діючого
законодавства та умов договору №331/230а
від 25.01.2011 року продовжено його дію,
погоджено істотні умови, зокрема ціну
послуг транспортування, з урахуванням
додаткових угод кожної сторони.

Щодо посилань відповідача на
погодження строку дії договору шляхом
отримання послуг з транспортування та
не наданням відповіді на
лист-пропозицію про укладання Договору
від 25.01.2011 року в його редакції, то таке
твердження суперечить положенням 646 ЦК
України, оскільки позивач звернувся із
зустрічною пропозицією до відповідача
укласти договір в редакції позивача.

Апеляційний господарський суд
зауважує, що в матеріалах справи
міститься рішення господарського суду
від 26.11.2013 року у справі №904/8102/13
(а.с.162-164), яким:

- первісний позов публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" задоволений.
Визнано недійсним правочин, оформлений
заявою публічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" про
зарахування зустрічних однорідних
вимог №5007 від 25.07.2013 року на суму 117 888,52
грн.;

- в задоволенні зустрічного позову
публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" про визнання вчиненим між ним
та публічним акціонерним товариством
"АрселорМіттал Кривий Ріг" правочину
щодо внесення змін до Договору на
транспортування коксо-доменної суміші
№331/230а від 25.01.2011 року, в редакції
додаткової угоди №6 від 01.10.2012 року.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
30.01.2014 року (а.с.168-171) залишено без змін
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.11.2013
року у справі №904/8102/13.

Таким чином, в розумінні ч. 3 ст. 35 ГПК
України висновок господарського суду
першої інстанції має преюдиційне
значення.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №6 «Про судове рішення» - рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.03.2014
року у справі №904/8104/13 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.03.2014
року у справі №904/8104/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст складений 12.06.2014 року.

Головуючий суддя
Л.М. Білецька

Суддя
Т.А. Верхогляд

Суддя
І.В. Тищик