ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2014 р.
Справа № 914/1184/14

За позовом: Львівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал", м.Львів

до відповідача: Комунального
підприємства "Городоцьке
водопровідно-каналізаційного
господарство", м. Городок

про: зобов'язання до укладенння
договору на подачу води з комунального
водопроводу № 201920 від 28.01.2014 року в
редакції ЛМКП "Львівводоканал"

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Урбанська Т.В. -
представник (довіреність №01-4233 від
17.09.13р.);

від відповідача: Бабич Т.Б. -
представник (довіреність від 21.11.13р.);

В судовому засіданні 05.06.2014 р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: позов заявлено Львівським
міським комунальним підприємством
"Львівводоканал" (м.Львів) до
Комунального підприємства "Городоцьке
водопровідно-каналізаційного
господарства" (м. Городок) про
зобов'язання до укладенння договору на
подачу води з комунального водопроводу
№ 201920 від 28.01.2014 року в редакції ЛМКП
"Львівводоканал".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
укладення договору на подачу води з
комунального водопроводу передбачене
чинним законодавством.

Ухвалою суду від 08.04.14 року порушено
провадження у справі. Розгляд справи
призначено на 23.04.14р. Вимоги до сторін
по підготовці справи до розгляду в
судовому засіданні висвітлено в
зазначеній ухвалі, в тому числі
визнано обов'язковою участь
повноважних представників сторін в
судове засідання.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, подав клопотання (вх. № 2721/14
від 28.05.2014 року) про витребування
доказів, яке суд задоволив.

Представник відповідача проти позову
заперечив, подав письмові заперечення
на позовну заяву (вих.№ 364 від 27.05.2014
року).

04.06.2014 р. представником позивача подано
відзив на заперечення по справі. (вх.
№24119/14 від 04.06.2014 р.).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

На підставі норм та приписів Закону
України „Про питну воду та питне
водопостачання", Закону України „Про
житлово - комунальні послуги",
відповідно до „Правил користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в населених пунктах
України, від 27.06.2008 р. №190, ЛМКП
„Львівводоканал" 28.01.2014 р. із
супроводжуючим листом №20-251в направоло
на адресу відповідача два примірники
проекту договору №201920 від 28.01.2014 р. на
подачу води з комунального водопроводу
та прийняття стічних вод до
каналізаційної мережі.

У відповідь на вищевказане звернення
відповідач направив позивачу лист №43
від 04.02.2014 р., який містив пропозиції про
внесення змін у проект договору, та
повернув примірники тексту договору не
підписаними.

Супроводжуючим листом №10-1145 від 25.02.2014
р. ЛМКП „Львівводоканал" направило на
адресу Комунального підприємства
"Городоцьке
водопровідно-каналізаційного
господарство" два примірники проекту
договору, змінивши редакцію декількох
пунктів із врахуванням пропозицій
відповідача.

Листом №108 від 06.03.2014 р. відповідач
повернув позивачу не підписаний проект
договору у двох примірниках та
висловив пропозиції про внесення змін
у текст договору.

Не досягнувши згоди щодо укладення
договору на подачу води з комунального
водопроводу, позивач звернувся з
позовом до суду про зобов'язання до
укладенння договору на подачу води з
комунального водопроводу № 201920 від
28.01.2014 року в редакції ЛМКП
"Львівводоканал".

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно приписів ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. У випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати з рішення суду.

Статтею 12 ЦК України унормовано, що
особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд.

За приписами ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа
не може бути примушена до дії, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Як вбачається з положення ч. 1 ст. 627 ЦК
України, відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Загальний порядок укладення
господарських договорів врегульований
ст. 181 ГК України.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та
ст. 627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 187 ГК України,
спори, що виникають при укладанні
господарських договорів за державним
замовленням, або договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
та в інших випадках, встановлених
законом, розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.

Згідно ст. 16 Закону України „Про питну
воду та питне водопостачання",
Забезпечення споживачів питної води
централізованим питним
водопостачанням, а також за допомогою
пунктів розливу питної води (в тому
числі пересувних) або фасованою питною
водою здійснюють

підприємства питного водопостачання.
Підприємство питного водопостачання
провадить свою діяльність на підставі
таких документів: дозволу на
спеціальне водокористування або
дозволу на користування надрами (у
разі використання підземних вод);
ліцензії на господарську діяльність
з централізованого водопостачання та
водовідведення; державного акта на
право постійного користування або на
право

власності на землю; технічного проекту
на розміщення водопровідних мереж,
споруд та устаткування, погодженого і
затвердженого в установленому

порядку; сертифіката відповідності
та висновку державної санітарно -
епідеміологічної експертизи на
фасовану питну воду.

У населених пунктах питне
водопостачання може здійснюватися

як підприємством питного
водопостачання, так і самостійно

споживачами питної води в цих
населених пунктах.

Послуги з питного водопостачання
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору з: підприємствами, установами,
організаціями, що безпосередньо
користуються централізованим питним
водопостачанням; підприємствами,
установами або організаціями, у
повному господарському віданні або
оперативному управлінні яких
перебуває житловий фонд і до
обов'язків яких належить надання
споживачам послуг з питного
водопостачання та водовідведення;
об'єднаннями співвласників
багатоквартирних будинків,

житлово-будівельними кооперативами
та іншими об'єднаннями власників
житла, яким передано право управління
багатоквартирними будинками та
забезпечення надання послуг з
водопостачання та водовідведення на
підставі укладених ними договорів;
власниками будинків, що перебувають у
приватній власності. (ч.1 ст. 19 Закону
України „Про питну воду та питне
водопостачання").

Як встановлено судом, переддоговірний
спір, який виник між сторонами,
передано на розгляд суду.

У відповідності до ст. 20 Закону України
„Про питну воду та питне
водопостачання", істотними умовами
договору про надання послуг з
питного водопостачання є: режим
надання послуг; обсяги питного
водопостачання за нормативами
питного водопостачання; порядок
надання послуг з водовідведення;
розмір та порядок оплати послуг
централізованого водопостачання і
водовідведення; права та обов'язки
сторін договору; відповідальність
сторін договору.

У договорі про надання послуг з
питного водопостачання

повинні бути зроблені посилання на
нормативні документи, на

підставі яких здійснюватиметься питне
водопостачання.

За згодою сторін договору про
надання послуг з питного

водопостачання у ньому можуть бути
зазначені інші умови.

Після аналізу наведеної норми закону,
суд прийшов до висновку, що договір про
надання послуг з питного
водопостачання не є типовим, його умови
визначаються за домовленістю сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що при
поданні позову позивачем було обрано
неналежний спосіб захисту своїх прав,
що слугує підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
просить суд зобов'язати відповідача
укласти договір на подачу води з
комунального водопроводу № 201920 від
28.01.2014 року в редакції ЛМКП
"Львівводоканал".

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК
України особа має право звернутись до
суду за захистом свого особистого
немайнового права або майнового права
та інтересу у визначені цими статтями
способи. Суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених
ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, не
передбачено такого способу захисту, як
установлення правовідносин, в тому
числі шляхом зобов'язання особи до
укладення договору. Аналогічна позиція
відображена у постанові Верховного
Суду України від 10.10.2012р. у справі №
6-110цс12, де Верховний Суд України
зазначає, що особа вправі звернутися до
суду за захистом своїх прав на підставі
п.1 ч.2 ст.6 ЦК України з позовом про
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативно-правовим
актом, що містить відповідний
обов'язок, а зобов'язання укласти
договір у судовому порядку не
відповідає способам захисту прав,
передбачених ст.16 ЦК України.

Такої ж думки дотримується Пленум
Вищого господарського суду України, що
відображено у п. 2.18 Постанови № 6 від
17.05.2011 р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин". Так, вирішення
спорів про внесення змін до договору
пов'язане із застосуванням положення
частини першої статті 626 ЦК України,
відповідно до якої договір є
узгодженим волевиявленням двох або
більше сторін, і тому суд не може
зобов'язати іншу сторону договору
внести зміни до нього. Отже,
зацікавлена сторона у випадках,
передбачених законом, може просити суд
про внесення зміни до договору згідно з
рішенням суду, а не про зобов'язання
відповідача внести такі зміни до
договору.

З огляду на викладене вище, позовні
вимоги не підлягають задоволенню у
зв'язку у зв'язку із неправильним
обранням позивачем способу захисту.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладається на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
4-3, 27, 33, 34, 43, 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 10.06.2014 р.

Суддя
Король М.Р.