РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
Справа № 902/291/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Кириленко О.П. (дов. № 286
від 15.07.13р.)

від відповідача 1: Слюсар О.В. (дов. б/н
від 10.08.12 р.)

від відповідача 2: не з'явився

від Головне управління
Держземагенства у Вінницькій області:
не з'явився

від ВАТ "Вінніфрут": Слюсар О.В. (дов. б/н
від 10.06.13 р.)

розглянувши апеляційну скаргу
позивача на рішення господарського
суду Вінницької області від 17.04.14 р. у
справі № 902/291/14 (суддя Маслій І.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк"

до ТОВ "Еко-Сфера" (відповідач 1)

Калинівської міської ради
(відповідач 2)

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача 1: Головне
управління Держземагенства у
Вінницькій області; Відкрите
акціонерне товариство "Вінніфрут"

про визнання недійсним рішень про
надання в оренду земельної ділянки та
договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариства
"Український інноваційний банк" (надалі
- позивач) звернулось в господарський
суд Вінницької області з позовною
заявою (а.с.3-15) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Еко-Сфера"
(надалі -відповідач 1), Калинівської
міської ради (надалі - відповідач 2), за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача 1 Головного
управління Держземагентства у
Вінницькій області, Відкритого
акціонерного товариства "Вінніфрут"
про визнання недійсним рішення 28-ї
сесії 5-го скликання Калинівської
міської ради від 23.07.2009 р. № 346 "Про
надання земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
ТОВ "Еко-Сфера", та визнання недійсним
договору від 31.07.2009р. № 134 про оренду
земельної ділянки загальною площею 3,3706
га по вул. Фрунзе, 45 в м. Калинівка
Вінницької області.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 17.04.14 р. (а.с. 210-219)
в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що відповідач
1 вжив усіх передбачених законом
заходів на отримання земельної ділянки
у користування та отримав земельну
ділянку у встановленому законом
порядку.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що права позивача
оскаржуваним рішенням та Договором не
порушені, оскільки на час їх
підписання, позивач був тільки
іпотекодавцем майна і будь-яким чином
користуватись земельною ділянкою,
набувати її в оренду не мав права.
Будь-які права на земельну ділянку по
вул.. Фрунзе, 45 у позивача могли
виникнути лише після набуття права
власності на об'єкт іпотеки, тобто,
після 03.03.11 р.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, позивач
звернувся з апеляційною скаргою
(а.с.230-241) до Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Вінницької області від 17.04.14 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує
тим, що оспорюване рішення № 346 від
23.07.2009р. прийнято з грубим порушенням
приписів ч. 4 ст. 120 ЗК України, оскільки
не враховувано вартість частки ВАТ
"Вінніфрут" у спільному майні, яка
перейшла у власність позивача. У
зв'язку з наведеним і договір оренди
земельної ділянки слід визнати
недійсним.

Відповідачі у відзивах на апеляційну
скаргу, заперечили доводи, викладені в
апеляційній скарзі, та просили
залишити рішення господарського суду
першої інстанції без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

Відповідач 2 зазначив, що власником
будівель по вул.. Фрунзе, 45 в м.
Калинівка, що належала ВАТ "Вінніфрут",
позивач став лише в 2011 році, відповідно
на його право власності, факт укладення
договору оренди, який відбувся двома
роками раніше - не вплинув, оскільки в
2009 р. позивач був лише
іпотекодержателем іпотечного майна.
При цьому, земельна ділянка об'єктом
іпотеки ніколи не була.

Крім того, відповідач 2 у відзиві
просив, розглянути апеляційну скаргу
без представника відповідача 2.

Відповідач 1 та ВАТ "Вінніфрут" у
відзиві на апеляційну скаргу
стверджує, що права позивача ні
оскаржуваними актами Калинівської
міської ради, ні договором оренди не
порушені.

Відповідач, посилається на Постанову
Пленуму ВГУ № 6 від 17.05.11 р. "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин".

Автоматизованою системою
документообігу суду визначено колегію
суддів для розгляду справи № 906/435/13 у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В.

До початку розгляду апеляційної скарги
по суті, розпорядженням голови суду від
26.05.14 р. внесені зміни до складу колегії
суддів та визначено колегію суддів у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.

Представники відповідача 2 та
Головного управління Держземагентства
у Вінницькій області не реалізували
процесуальне право на участь у
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції, хоча про час та місце його
проведення були повідомлені належним
чином, про що свідчать повідомлення про
вручення поштових відправлень.

Жодних клопотань щодо відкладення
розгляду апеляційної скарги від
Головного управління Держземагентства
у Вінницькій області не надходило.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представників
відповідача 2 та третьої особи за
наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача 1, розглянувши
матеріали та обставини справи,
апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, на підставі рішення
Калинівської міської ради народних
депутатів 15 сесії 3 скликання від 23.11.01
року ВАТ "Вінніфрут" було видано
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою,
площею 4,5251 гектарів, що знаходиться за
адресою: м. Калинівка, вул. Фрунзе, 45 для
потреб харчової промисловості. Акт
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 41. (а.с. 33-36)

06.09.2005р. між АТ "Український
інноваційний банк" (ПАТ "Український
інноваційний банк") та ВАТ "Вінніфрут"
укладено договір іпотеки №02-02/25з,
предметом якого є застава цілісного
майнового комплексу "Калинівський
завод натуральних концентрованих
соків та пюре" на суму 77 661 309,18 грн., що
розташований за адресою: Вінницька
область, м. Калинівка, вул. Фрунзе, 45.
(а.с. 45-63).

16.12.08 року між ВАТ "Вінніфрут"
(Продавець) та ТОВ "Еко-сфера" (Покупець)
укладено договір купівлі-продажу.

Пунктом 1 Договору передбачено, що
Продавець передав, а Покупець прийняв у
власність виробничо-складське
приміщення, позначене на плані літерою
"Ю", площею 3028,3 кв.м., яке становить 33/100
частини виробничих будівель та споруд,
належних Продавцю на праві власності
на виробничі будівлі та споруди, що
знаходяться за адресою: 22400, Вінницька
область, м.Калинівка, вул. Фрунзе, 45.

Листом № 69 від 19.12.2008 року ТОВ
"Еко-сфера" звернулось до голови
правління ВАТ "Вінніфрут" про надання
згоди на відведення земельної ділянки,
орієнтованою площею 3 га для
обслуговування та будівництва нових
об'єктів з метою розвитку виробництва.

Листом №1094 від 24.12.2008 року ВАТ
"Вінніфрут" надав дозвіл на відчуження
земельної ділянки, загальною площею 3
га, про що повідомлено ТОВ "Еко-сфера".

25.12.08 року відповідач 1 звернувся до
міського голови Калинівської міської
ради про надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,
орієнтованою площею 3 га для
обслуговування приміщення та
подальшої виробничої діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідна земельна ділянка була
відведена відповідачу 1 на підставі
розробленої землевпорядної
документації, що підтверджується
позитивним висновком державної
експертизи землевпорядної
документації від 23.07.09р. № 701.

Рішенням 28 сесії 5 скликання від 23 липня
2009 року Калинівської міської ради
вирішено:

- затвердити проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ТОВ
"ЕКО-СФЕРА" для виробничих потреб
(обслуговування та експлуатація
викупленого виробничо-складського
приміщення), загальною площею 3,3706 га в
м. Калинівка по вул.Фрунзе, 45,
виготовлений ТОВ "Гео Гранд";

- надати ТОВ "ЕКО-СФЕРА" земельну
ділянку, загальною площею 3,3706 га із
земель промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення, що перебувають в запасі
Калинівської міської ради на умовах
довгострокової оренди терміном на 10
років з послідуючим правом викупу для
виробничих потреб (обслуговування
викупленого виробничого-складського
приміщення) в м.Калинівка по вул.Фрунзе,
45;

- зобов'язати ТОВ "ЕКО-СФЕРА" в місячний
термін укласти з Калинівською міською
радою договір оренди земельної ділянки
.

На виконання даного рішення, 31 липня 2009
року між Калинівською міською радою
(Орендодавець) та ТОВ "ЕКО-СФЕРА"
(Орендар) укладено договір оренди землі
№134, який зареєстрований у Державному
реєстрі земель 05.05.2010р. за №13.
Згідно з п.2 договору, в оренду
передається земельна ділянка,
загальною площею 3,3706 га із земель
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, охорони та іншого
призначення, що перебувають в запасі
Калинівської міської ради, в тому
числі: 0,3832 га під капітальною
забудовою, 0,2540 га під спорудами, 2,1856 га
під проїздами, проходами, площадками та
0,5478 га під зеленими насадженнями.

Відділом Держкомзему у Калинівському
районі Вінницької області надано
позитивний висновок щодо державної
реєстрації договору оренди землі №74
від 10.09.2009 року.

На виконання умов Договору № 134,
орендодавець передав, а орендар
прийняв у довгострокову оренду
терміном на 10 років з наступним правом
викупу земельну ділянку загальною
площею 3,3706 га, що підтверджується актом
прийому-передачі від 31.07.09 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся в господарський суд
з позовом про визнання недійсним
рішення 28 сесії 5-го скликання
Калинівської міської ради від 23.07.09 р. №
346 "Про надання земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
ТОВ "Еко-Сфера" та визнання недійсним
Договору від 31.07.09 р. № 134 про оренду
земелі площею 3,3706 га.

В обґрунтування незаконності рішення
та недійсності договору позивач вказує
на наступні обставини:

- за приписами ч. 4 ст. 120 ЗК України (в
редакції що діяла на момент вчинення
оспорюваних правочинів) визначено, що
при переході права власності на
будівлю та споруду до кількох осіб
право на земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди. У той же час рішення
та договір прийняті у порушення
вказаної норми;

- відсутній позитивний висновок
державної землевпорядної експертизи,
чим порушено вимоги ч. 7 ст. 123 ЗК
України;

- зміст правочину суперечить актам
цивільного законодавства, а саме ч. 4 ст.
120 ЗК України, у зв'язку з цим в силу ст.
215 ЦК України - є недійсним;

- оскаржувані Рішення та Договір
порушують право позивача на
користування земельною ділянкою у
розмірі частки нерухомого майна, яким
володіє позивач.

При цьому порушення свого права
позивач підтверджує наступними
обставинами.

6 вересня 2005 року та 18 грудня 2007 року АТ
"Український інноваційний банк" та ВАТ
"Вінніфрут" уклали кредитний договір
№296 та кредитний договір №143-07
відповідно. Зобов'язання за вказаними
кредитними договорами було
забезпечено ВАТ "Вінніфрут" шляхом
укладання між Позивачем та ВАТ
"Вінніфрут" договору іпотеки від
06.09.2005р. за №02-02/25з, предметом якого є
застава цілісного майнового комплексу
"Калинівський завод натуральних
концентрованих соків та пюре", що
розташований за адресою: Вінницька
область, м.Калинівка, вул.Фрунзе, 45.
Законність інтересів ПАТ "Укрінбанк"
полягає в тому, що у встановленому
законодавством порядку ПАТ "Укрінбанк"
було зареєстровано 03.03.2011 року право
власності на частину (67/100) цілісного
майнового комплексу ВАТ "Вінніфрут", що
знаходиться на земельній ділянці,
площею 4,5251 га за адресою: Вінницька
область, м. Калинівка, вул.Фрунзе, 45
згідно з переліком об'єктів, визначених
іпотечним договором №02-02/25з від 06.09.2005р.
Оцінка частини цілісного майнового
комплексу, що є предметом іпотечного
договору №02-02/25з від 06.09.2005р. здійснена
з урахуванням майнових прав на
земельну ділянку.

При прийнятті рішення Калинівською
міською радою, за переконанням
позивача, порушено ч. 4 ст. 120 Земельного
кодексу України, згідно якої при
переході права власності на будівлю та
споруду до кількох осіб право на
земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди.

Відповідно до частини 1 статті 1
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 2 ГПК України
встановлено, що господарський суд
порушує справи за позовними заявами
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Згідно з п.1.2.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" від 17.05.2011р. №6, спір, що виник
внаслідок порушення права суб'єкта
господарської діяльності на земельну
ділянку, в тому числі органами
державної влади та місцевого
самоврядування, є спором про право
цивільне і підлягає розгляду за
правилами ГПК. Зокрема, відповідно до
статті 20 ГК України, статей 16, 393 ЦК
України визнання судом незаконним і
скасування акта органів державної
влади, влади Автономної Республіки
Крим або місцевого самоврядування,
який не відповідає законові і порушує
права власника, належить до способів
захисту права власності.

За приписами п.2 ч.2 ст.20 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом, зокрема, визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів, тощо. Аналогічний спосіб
захисту передбачений п.10 ч.2 ст.16 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного
кодексу України (ЦК України), правовий
акт органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Відповідно до п. 1 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України від
26.01.2000р. №02-5/35 "Про деякі питання
практики вирішення спорів пов'язаних з
визнанням недійсним актів державних чи
інших органів" (з наступними змінами і
доповненями) акт державного чи іншого
органу - це юридична форма рішень цих
органів, тобто офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання
тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009 року
№9 вказано, що відповідно до частини
першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" від 17.05.2011 року №6, з позовами
про визнання недійсними правочинів
щодо земельних ділянок мають право
звертатися сторони цих правочинів
(договорів), а також інші зацікавлені
особи, зокрема, особи, що мають право на
придбання земельної ділянки, яка є
предметом спірного договору. При цьому
інтерес такої особи стосовно придбання
у власність земельної ділянки має бути
законним, не суперечити Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам, а також відповідати критеріям
охоронюваного законом інтересу,
офіційне тлумачення якого надане в
резолютивній частині Рішення
Конституційного Суду України від 01.12.2004
N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004).

Отже, зі змісту вищенаведених норм
чинного законодавства випливає, що до
господарського суду має право
звернутися особа за захистом своїх
прав, порушених у спірних відносинах, а
правовий акт органу державної влади
або органу місцевого самоврядування чи
договір можуть бути визнані судом
недійсними, якщо у зв'язку з їх
прийняттям чи укладенням порушені
права та охоронювані законом інтереси
особи, яка звернулась до суду з позовом.

Частинами 1, 2 ст. 120 ЗК України
визначено, що при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно із витягом про державну
реєстрацію прав право власності ПАТ
"Укрінбанк" на частину (67/100) цілісного
майнового комплексу ВАТ "Вінніфрут", що
знаходиться на земельній ділянці,
площею 4,5251 га за адресою: Вінницька
область, м. Калинівка, вул.Фрунзе, 45
згідно з переліком об'єктів, визначених
іпотечним договором №02-02/25з від
06.09.2005р., було зареєстровано 03.03.2011 року.

А відтак право на користування
частиною земельної ділянки, на якій
розміщені будівлі та споруди, що
належать на праві власності позивачу,
та частиною ділянки, яка необхідна для
їх обслуговування, у ПАТ "Укрінбанк"
виникли лише після набуття права
власності на об'єкт іпотеки, тобто
після 3 березня 2011 року і лише в
розмірах, визначених відповідним
державним органом після звернення
позивача з клопотанням про виділення
йому земельної ділянки. До цього часу
позивач був лише "іпотекодержателем"
майна, переданого йому ВАТ "Вінніфрут" в
іпотеку згідно договору іпотеки,
жодних прав на земельну ділянку у
позивача станом на момент прийняття
Калинівською міською радою оскаржених
рішень (2009 рік) та укладення договору
оренди земельної ділянки (2009 рік) не
було. Земельна ділянка також не була
предметом іпотечного договору.

Крім того, апеляційний суд звертає
увагу на те, що земельна ділянка площею
4,5251 га ВАТ "Вінніфрут" належала на праві
постійного користування, що посвідчено
відповідним державним актом І-ВН № 003609
від 23.11.2001р., та яке в силу норм
Земельного Кодексу України, не
переходить у зв'язку з придбанням
будівель та споруд, оскільки коло
суб'єктів права постійного
користування обмежене підприємствами
державної та комунальної форми
власності. Право на земельні ділянки
власниками будівель та споруд може
набуватися шляхом їх викупу або оренди.

Порядок надання в оренду та продажу
земельних ділянок визначено ст..ст. 123,
124, 127 Земельного кодексу України, при
цьому обґрунтовується та погоджується
їх розмір. А відтак твердження позивача
щодо порушення відповідачем 2 ч. 4 ст. 120
ЗК України, зокрема розподілу
земельної ділянки площею 4,5251 га, яка
належала ВАТ "Вінніфрут" на праві
постійного користування, не
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі і споруди, не заслуговує на
увагу, оскільки титули права
землекористування у ВАТ "Вінніфрут" та
ТОВ "Еко-Сфера" різні.

Разом з тим, дослідивши матеріали
справи, апеляційний суд констатує
відсутність будь-яких доказів на
підтвердження того, що позивач
звертався до органу місцевого
самоврядування про оформлення права
користування земельною ділянкою, у
зв'язку з набуттям права власності на
об'єкти нерухомого майна, що
унеможливлює здійснення позивачем
захисту свого права без факту його
набуття.

Щодо висновку державної експертизи
землевпорядної документації.

Відповідно до ч. 7 ст. 123 ЗК України (в
редакції, чинній на момент укладення
рішень), погоджений проект відведення
земельної ділянки після одержання
позитивного висновку державної
землевпорядної експертизи у випадках,
передбачених законом, подається разом
з клопотанням про надання земельної
ділянки до відповідної державної
адміністрації, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, які розглядають його в
місячний строк і в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки у користування.

Статтею 35 ЗУ "Про державну експертизу
землевпорядної документації"
передбачено, що результатом проведення
державної експертизи є висновок
державної експертизи. Висновки
державної експертизи повинні містити
оцінку допустимості та можливості
прийняття рішення щодо об'єкта
державної експертизи і враховувати
соціально-економічні наслідки. Якщо
об'єкт державної експертизи
підготовлений згідно з вимогами
законодавства, встановленими
стандартами, нормами і правилами, то
він позитивно оцінюється та
погоджується. Об'єкт державної
експертизи, який не відповідає вимогам
законодавства, встановленим
стандартам, нормам і правилам,
оцінюється негативно і не
погоджується. Негативна оцінка об'єкта
державної експертизи повинна бути
всебічно обґрунтована відповідно до
вимог законодавства, встановлених
стандартів, норм і правил. Висновки
державної експертизи після їх
затвердження спеціально уповноваженим
органом виконавчої влади у сфері
державної експертизи є обов'язковими
для прийняття до розгляду замовником і
врахування при прийнятті відповідного
рішення щодо об'єктів державної
експертизи.

Відповідно до ст. 22 Закону, спеціально
уповноваженим органом виконавчої
влади у сфері державної експертизи є
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів.

Дослідивши, наявний в матеріалах
справи висновок державної експертизи
землевпорядної документації від 23.07.09
р. № 701, апеляційний суд констатує, що
даний висновок відповідає вимога
чинного законодавства України, зокрема
містить вимоги передбачені ст. 35 ЗУ
«Про державну експертизу
землевпорядної документації»,
підписаний уповноваженою особою, а
саме заступником начальника
державного комітету України земельних
ресурсів Головного управління
Держкомзему у Вінницькій області та
головним спеціалістом відділу
державної землевпорядної експертизи
та контролю за додержанням ліцензійних
умов.

Водночас, колегія суддів не бере до
уваги доводи скаржника, що вказаний
висновок підписаний не уповноваженою
особою, оскільки заступник начальника
Головного управління Держкомзему у
Вінницькій області не є керівником
експертного підрозділу, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Наказом Головного управління
Держкомзему у Вінницькій області від
13.07.09 р. № 37-в, покладено виконуючим
обов'язки начальника Головного
управління Держкомзему у Вінницькій
області на заступника начальника -
Пашкевича І.М., а відтак, підписуючи
висновок державної експертизи №701 від
23.07.19 р., Пашкевич І.М., діяв в межах
наданих йому повноважень, як начальник
Головного управління Держкомзему у
Вінницькій області (а.с. 151).

Враховуючи наведене, колегія судді
оцінює критично доводи позивача,
викладені в апеляційній скарзі, що
висновок державної експертизи
землевпорядної документації від 23.07.09
р. № 701 не відповідає вимогам чинного
законодавства.

Щодо позовних вимог про визнання
недійсним договору оренди землі № 134
від 31.07.2009р.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсний.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.11 р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", з позовами про
визнання недійсними правочинів щодо
земельних ділянок мають право
звертатися сторони цих правочинів
(договорів), а також інші зацікавлені
особи, зокрема, особи, що мають право на
придбання земельної ділянки, яка є
предметом спірного договору. При цьому
інтерес такої особи стосовно придбання
у власність земельної ділянки має бути
законним, не суперечити Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам, а також відповідати критеріям
охоронюваного законом інтересу.

В ході розгляду справи позивачем не
надано, а судом не здобуто доказів на
підтвердження наявності права у
позивача на земельну ділянку, яка є
предметом оспорюваного договору
оренди. Також рішенням господарського
суду Вінницької області від 04.07.13 р. у
справі № 902/768/13 встановлено, що
на спірній земельній ділянці відсутні
належні позивачу об'єкти іпотеки та
наявні об'єкти нерухомості, які
належать на праві власності виключно
ТОВ "Еко-сфера".

Враховуючи, що позивач не є стороною в
оскаржуваному правочині, при цьому,
належними та допустимими доказами не
доведений факт порушення оскаржуваним
договором прав та інтересів позивача, а
тому, суд приходить до висновку, що
відсутні правові підстави для
задоволення вимог в цій частині.

Інші підстави для визнання недійсним
рішення 28-ї сесії 5-го скликання
Калинівської міської ради від 23.07.2009 р.
№ 346 "Про надання земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
ТОВ "Еко-Сфера" та визнання недійсним
договору від 31.07.2009р. № 134 про оренду
земельної ділянки були предметом
дослідження у справі № 902/768/14, рішення у
якій набрало законної сили.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для задоволення позовних
вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача згідно ст.49
ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" на рішення
господарського суду Вінницької
області від 17.04.14 р. у справі № 902/291/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Вінницької області від 17.04.14 р. у справі
№ 902/291/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №902/291/14 повернути
господарському суду Вінницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Філіпова Т.Л.