номер провадження справи 32/17/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2014
Справа № 908/4280/13

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Перший Український
міжнародний банк" (юридична адреса: 83001,
м. Донецьк, вул. Університетська, буд.
2-а; поштова адреса: 87515, Донецька
область, м. Маріуполь, вул. Енгельса,
буд. 39-а)

До відповідача - 1: Відділу державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області (71100, Запорізька
область, м. Бердянськ, вул.
Свободи, буд. 60);

До відповідача - 2: Державної
казначейської служби України (01601, м.
Київ, вул. Бастіонна, буд.
6)

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача 1 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Коровай" (71118,
Запорізька область, м.
Бердянськ, Пролетарський проспект, буд.
99)

про стягнення 593351,65 грн. збитків

Суддя Н.А. Колодій

Представники сторін:

Від позивача Маркова В.Є., на
підставі довіреності № 1660 від 20.06.2012 р.

Від відповідача 1 Годіна А.Ю., на
підставі довіреності № 49500 від 15.11.2013 р.

Від відповідача 2 не з'явився

Від третьої особи не з'явився

Суть спору:

30.12.2013 р. до господарського суду
Запорізької області звернулось
Публічне акціонерне товариство "Перший
Український міжнародний банк" до
Відділу державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області та до Державної казначейської
служби України про відшкодування
збитків завданих неправомірною
бездіяльністю Бердянського
міжрайонного управління юстиції
Запорізької області у розмірі 593351,65
грн.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 30.12.13 року
відмовлено у прийнятті позовної заяви
Публічного акціонерного товариства
"Перший Український Міжнародний Банк",
м. Донецьк до 1. Відділу державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області, м. Бердянськ
Запорізької області; 2. Державної
казначейської служби України, м. Київ
про стягнення 593 351 грн. 65 коп. збитків на
підставі п.1 ч.1 ст. 62 Господарського
процесуального кодексу України.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 11.03.2014р. ухвалу
господарського суду Запорізької
області від 30.12.2013р. у справі № 908/4280/13
скасовано, а справу передано на розгляд
господарському суду Запорізької
області.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 25.03.2014 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/4280/13,
присвоєно справі номер провадження
32/17/14 з призначенням судового засідання
на 09.04.2014 р.

Ухвала направлялась на адресу сторін в
установленому законом порядку. Поштові
повідомлення свідчать, що сторони
належним чином повідомлені про дату,
час і місце проведення судового
засідання. Враховуючи вищевикладене
суд приходить до висновку, що сторони
належним чином повідомлені про час і
місце судового засідання.

Ухвалою суду від 28.03.2014 р. у зв'язку з
перебуванням судді Колодій Н.А. у
службовому відрядженні розгляд справи
відкладено на 16.04.2014 р.

Ухвалою суду від 16.04.2014 р. розгляд
справи відкладено до 14.05.2014 р. та у
якості третьої особи яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача 1 залучено
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Коровай".

Ухвалою суду від 14.05.2014 р., з метою
витребування доказів, розгляд справи
відкладено на 21.05.2012 р.

Представник позивача в судовому
засіданні 21.05.2014 р. підтримали позовні
вимоги та обґрунтовують їх ст. ст. 19,55, 56
Конституції України, ч. 2 ст. 20, ст. 36-1
Законом України "Про державну
виконавчу службу", ст. ст. 2,6 11, 30 Закону
України "Про виконавче провадження", ст.
ст. 15, 16, 22, 1166, 1173 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 3,4 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень".

Відповідач 1 позов не визнав, вважає
вимоги позивача необґрунтованими і
безпідставними, з підстав викладених в
запереченнях та в додатку до
заперечення (заперечення та додаток
долучені до матеріалів справи).

Відповідач 2 повторно в судове
засідання 21.05.2014 р. не з'явився, про
визнання позову не заявив, відзив на
позовну заяву, витребувані ухвалами
суду по справі документи і матеріали
суду не надав, про поважність причин
неявки уповноваженого представника
суд не повідомив.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

За таких обставин, суд вважає, що ним
були вжиті достатні заходи для
повідомлення відповідача 2 про дату,
час та місце розгляду справи № 908/4280/13.

Ліквідатор ТОВ "Коровай" - Докієн
Олександр Юрійович надіслав на адресу
суду письмові пояснення, яким
повідомив, що постановою
господарського суду Запорізької
області від 26.03.2013 р. у справі № 5009/3945/12
ТОВ "Коровай" визнано банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру. На
теперішній час ліквідаційну процедуру
не завершено, провадження у справі про
банкрутство ТОВ "Коровай" не припинено.
У зв'язку з відсутністю керівних
органів підприємства, документи,
печатки, матеріальні цінності не
передавались, у зв'язку з цим надати
документи, що підтверджують правовий
статус неможливо. За результатами
розгляду грошової вимоги ПАТ "ПУМБ" на
загальну суму 888828,28 грн. визнані в
повному об'ємі та включені до Реєстру
вимог кредиторів ТОВ "Коровай" (перша
черга). Перспектив погашення
кредиторської заборгованості не
вбачаю, у зв'язку з відсутністю будь -
якого належного банкруту майна.

За письмовим клопотанням
представників сторін розгляд справи
здійснювався без застосування
технічних засобів фіксації судового
процесу.

В засіданні суду 21.05.2014 р., на підставі
ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2007 р. між Закритим акціонерним
товариством «Перший Український
Міжнародний банк» (далі -
заставодержатель) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Коровай"
(далі - заставодавець) укладено договір
застави рухомого майна 110/МРL- ліміт/ЗР,
згідно якого заставодавець передає в
заставу, а заставодержатель приймає в
заставу на умовах, визначених у цьому
договорі, рухоме майно. Заставою за цим
договором забезпечується виконання
зобов'язання ТОВ "Коровай" перед
заставодержателем за Кредитним
договором № 110/МРL- ліміт від 03 грудня 2007
р. (п.п.1.1.2 договору застави).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань
за кредитним договором 03.06.2010 р.
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
був вчинений Виконавчий напис
зареєстрований в реєстрі за № 2351, яким
рухоме майно, на яке звертається
стягнення на підставі договору застави
рухомого майна №110/МРL-
ліміт/ЗР передане ТОВ "Коровай" в
заставу ПАТ "Перший Український
міжнародний банк" у забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором № 110/МРL від 03 грудня
2007 року. Строк, за який провадиться
стягнення - з 25 грудня 2008 року по 11 січня
2010 року.

Виконавчий напис № 2351 пред'явлений до
виконання у Відділ державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції.

23.07.2010 р. головним державним виконавцем
відділу ДВС Бердянського міського
управління юстиції Запорізької
області Смирновою І.Ю. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню
виконавчого напису № 2351 від 03.06.2010 р.
про звернення стягнення на рухоме
майно, що належить боржнику -ТОВ
"Коровай".

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилучені та примусовій
реалізації. Статтею 54 Закону України
«Про виконавче провадження"
встановлено порядок звернення
стягнення на заставлене майно за
виконавчими документами.

Так як станом на серпень 2011 року
виконавчий документ не було виконано, а
заборгованість на користь ПАТ «ПУМБ»
не стягнута, 15.08.2011 року ПАТ «ПУМБ»
звернувся до відділу ДВС Бердянського
міського управління юстиції
Запорізької області із заявою про
надання інформації про вжиті державним
виконавцем заходи у виконавчому
провадженні № 20430948.

Не отримавши відповідь на запит, ПАТ
«ПУМБ» повторно 28.09.2011 року
звернувся з заявою до відділу
виконавчої служби. 31.10.2011 року до Банку
надійшла відповідь відділу ДВС
Бердянського міського управління
юстиції з наданням інформації щодо
вжитих заходів примусового виконання
рішень. Ознайомившись з отриманою
інформацією позивач дійшов висновку,
що державним виконавцем грубо порушено
вимоги, які встановлені Законом
України «Про виконавче провадження»,
та звернувся за захистом порушених
прав до Донецького окружного
адміністративного суду, в порядку ст. 181
КАСУ, з позовом про визнання
бездіяльності відділу державної
виконавчої служби протиправною та про
зобов'язання вчинити певні дії.

12.12.2011 р. постановою Донецького
окружного адміністративного суду у
справі № 2а/0570/21824/2011 позов
Публічного акціонерного товариства
"Перший Український міжнародний банк"
до Відділу державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Коровай" про
скасування постанови задоволено
частково.

Судом встановлено наявність підстав
для визнання протиправною
бездіяльність Відділу державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайнного управління юстиції
Запорізької області щодо невиконання
у примусовому порядку виконавчого
напису нотаріуса від 03 червня 2010 р.,
зареєстрованого в реєстрі за № 2351 про
звернення стягнення на заставлене
майно в рамках виконавчого провадження
№ 20430948.

Донецьким окружним адміністративним
судом визнано протиправною
бездіяльність відділу державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області щодо невиконання у
примусовому порядку виконавчого
напису нотаріуса від 03 червня 2010 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 2351 про
звернення стягнення на заставлене
майно, що знаходиться за адресою: м.
Бердянськ, вул. Комунарів, 23 та на
лежить на праві власності ТОВ "Коровай"
в рамках виконавчого провадження
№ 20430948. Зобов'язано відділ
державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області вжити заходів примусового
виконання виконавчого напису
нотаріуса від 03 червня 2010 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 2351 по
виконавчому провадженні № 20430948 у межах
компетенції, визначеної Законом
України "Про виконавче провадження".

Постанова Донецького окружного
адміністративного суду від 12.12.2011 р. у
справі № 2а/0570/21824/2011 сторонами у справі
не оскаржувалася та набрала законної
сили.

Позивач зазначає, що після винесення
зазначеної постанови суду, відповідач
1 замість вжиття заходів примусового
виконання виконавчого напису, повернув
виконавчий документ стягувачеві в
порядку п. 6 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України
«Про виконавче провадження» з
посиланням на відсутність у боржника
майна, на яке можливо звернути
стягнення, а також повідомив, що
розшук майна судовим виконавцем
результатів не дав.

За таких обставин, позивач вважає, що
бездіяльність державного виконавця
під час виконання виконавчого напису
нотаріусу щодо звернення стягнення на
заставлене рухоме майно (обладнання),
призвела до того, що ПАТ «ПУМБ» завдано
значних матеріали збитків у вигляді
неможливості погашення кредитної
заборгованості ТОВ «Коровай» у сумі 593
351,65 грн., за рахунок реалізації
предмету застави Банку, яким було
забезпечено зобов'язання позичальника
за Кредитним договором № 110/МРL від
03.12.2007 р., у зв'язку з чим звернувся до
господарського суду за захистом
порушеного права.

Розглянувши заявлені позивачем вимоги
суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема,
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції
України, кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідальність згідно даної статті
несе сама держава, а не її органи або
посадові чи службові особи. Останні
здійснюють свої функції не як приватні
особи в своїх інтересах, а від імені
держави та в межах покладеної на них
державної компетенції.

Частиною 3 статті 11 Закону України "Про
державну виконавчу службу"
передбачено, що шкода, заподіяна
державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час виконання
рішення, підлягає відшкодуванню у
порядку, передбаченому законом, за
рахунок держави.

Згідно статті 1173 цього Кодексу шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
визначено, що виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів.

Виходячи з норм чинного
законодавства, позивачем в якості
відповідачів по справі визнано
Відділ державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області та Державна казначейська
служба України (м.Київ). Залучення в
якості відповідача-2 саме Державну
казначейську службу України, позивач
обґрунтовує тими обставинами, що йому
не було відомо про наявність у
відповідача-1 відкритих в
територіальних органах Державної
казначейської служби України рахунків
( крім депозитного), з яких можливо
здійснити списання коштів на
виконання рішення по даній справі.

Розглядаючи заявлені позивачем
вимоги, суд виходить з того, що
підставою для притягнення органу
державної виконавчої служби до
відповідальності у вигляді стягнення
збитків є наявність факту
неправомірних дій - бездіяльності
державного виконавця при виконанні
вимог виконавчого документа,
виникнення шкоди та причинний зв'язок
між бездіяльністю державного
виконавця і заподіяною ним шкодою.

Позивач посилається на те, що факт
бездіяльності державного виконавця
при виконанні вимог виконавчого
документа встановлений Постановою
Донецького окружного
адміністративного суду від 12.12.2011р. по
справі № 2а/0570/21824/2011р. і в силу ст. 35
ГПК України не потребує доказування.
Наявність збитків підтверджує фактом
неможливості погашення кредитної
заборгованості ТОВ «Коровай» у сумі 593
351,65 грн. за рахунок реалізації предмету
застави Банку, яким було забезпечено
зобов'язання позичальника за
Кредитним договором № 110/МРL від 03.12.2007
р.

Оцінюючи доводи позивача та надані
сторонами докази, суд виходить з
загальних принципів цивільного права.
Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: 1) протиправної
поведінки; 2) наявності збитків; 3)
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками; 4)
вини.

Відсутність хоча б одного з
вищевказаних елементів, які утворюють
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання ним взятих на себе
зобов'язань.

Тобто, для застосування
відповідальності у вигляді стягнення
збитків, позивач повинен довести
наявність у нього збитків,
протиправних дій відповідача та
причинного зв'язку між збитками
позивача та діями відповідача.

З аналізу наведеного слідує, що вимога
про відшкодування збитків (шкоди) може
пред'являтися виключно у разі, якщо
збитки є результатом порушення права і
виключно до особи, яка це право
порушила.

В постанові Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992 р. "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" (з
наступними змінами та доповненнями) та
в роз'ясненнях президії Вищого
арбітражного суду України №
02-5/215 від 01.04.1994 р. "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" (які на час
вирішення судом спору є чинними)
зазначається, що шкода підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку із знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); та доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

З огляду на викладене можливо зробити
висновок, що збитками (шкодою) в
розумінні положень цивільного
законодавства, є реальні витрати,
зроблені кредитором, втрата або
пошкодження його майна, а також
неодержані доходи, які він би отримав у
разі якщо його право не було би
порушено. Зобов'язання відшкодування
завданої шкоди (збитків) є наслідком
неправомірної поведінки особи, яка
порушує законні цивільні права іншої
особи, тобто деліктна відповідальність
настає лише за винне завдання шкоди.

Оскільки стягнення збитків є заходом
цивільної відповідальності. Позивачу
потрібно довести суду факт заподіяння
йому збитків та розмір заявлених до
стягнення збитків.

Факт заподіяння збитків позивач
обґрунтовує тими обставинами, що
внаслідок протиправної бездіяльності
державної виконавчої служби майно,
яке було предметом застави та
забезпечувало виконання зобов'язання
боржника за кредитним договором не
було реалізовано виконавчою службою,
а відтак банк не отримав доход у
розмірі наданого боржнику кредиту.
Тобто за своєю правовою природою
заявлені до стягнення збитки є
неодержаними доходами ( упущена
вигода).

Слід зазначити, що у вигляді упущеної
вигоди відшкодовуються тільки ті
збитки, які б могли бути реально
отримані. За таких обставин,
пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів ( упущеної
вигоди) покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи ( вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б отримані
в разі реалізації заставленого
майна. Позивач повинен довести, що він
міг і повинен був отримати визначені
доходи і тільки неправомірні дії
відповідача1 стали єдиною і
достатньою причиною, яка позбавила
його можливості отримати прибуток.

Судом встановлено, що розмір
заявлених до стягнення збитків у сумі
593351,65 грн., базується на
розрахунках заборгованості ТОВ
«Коровай» за кредитним договором.
Тобто такі доходи позивач ймовірно
міг би отримати у разі, якби боржник
за кредитним договором виконав би
свої зобов'язання перед банком у
повному обсязі. Які саме доходи
позивач міг би отримати від
реалізації предмету застави непевно
визначити не можливо, оскільки такі
розрахунки можуть бути лише
теоретичними, побудованими на
можливих очікуваннях отримання
певного доходу та не підтверджені
відповідними доказами, що свідчили б
про конкретний розмір прибутку, який
міг би і повинен був отримати позивач,
якщо б відповідач не вчинив
протиправні дії.

Згідно ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Проаналізувавши фактичні обставини
справи та надані сторонами докази,
суд дійшов висновку, що позивач не
довів факт та розмір заявлених до
стягнення збитків та наявність
причинного зв'язку між ними та винними
діями відповідача. Тобто той факт, що
внаслідок винних дій ( бездіяльності
відповідача) банк не отримав доход в
заявленому до стягнення розмірі. На
думку суду, збитки, які є предметом
розгляду в межах даної справи,
знаходяться в прямому причинному
зв'язку з фактом невиконання ТОВ
«Коровай» своїх зобов'язань за
кредитним договором.

Крім того, судом встановлено той
факт, що відповідно до постанови
господарського суду Запорізької
області від 01.11.2012 року по справі №
5009/3945/12 ТОВ «Коровай» визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру. Ліквідатором ТОВ "Коровай"
призначено Докієна О. Ю.

Як зазначив ліквідатор, на
теперішній час в межах справи про
банкрутство ведеться ліквідаційна
процедура, яку поки не завершено.
Грошової вимоги ПАТ "ПУМБ" до банкрута
ТОВ «Каравай» на загальну суму 888828,28
грн. визнані в повному обсязі та
включені до Реєстру вимог кредиторів
ТОВ "Коровай" (перша черга).

За таких обставин, суд вважає, що банк
передчасно заявляє про факт
спричинення йому збитків, оскільки
можливість погашення заборгованості
за кредитним договором з ТОВ «Коровай»
за рахунок коштів та майна банкрута
поки ще не вичерпана.

Приймаючи до уваги ті обставини, що
позивачем не доведено наявність в діях
відповідачів елементів, які утворюють
склад цивільного правопорушення, суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог
про стягнення збитків в розмірі 593351,65
грн.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України,
судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного
товариства "Перший Український
міжнародний банк" до Відділу державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області та до Державної
казначейської служби України про
відшкодування збитків у розмірі 593351,65
грн. відмовити в повному обсязі.

Повне рішення оформлено і
підписано у відповідності до вимог ст.,
ст. 84, 85 ГПК України "29" травня 2014 р.

Суддя
Н.А. Колодій

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.