ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Справа № 904/6833/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир
Т.П.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4на рішення та
постановуГосподарського суду
Дніпропетровської області від 04.11.2013
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014у
справі№ 904/6833/13господарського
судуДніпропетровської областіза
позовомКриворізької міської
радидоФізичної особи - підприємця
ОСОБА_4третя особаКриворізька
центральна об'єднана податкова
інспекція Головного управління
Міністерства доходів у
Дніпропетровській
областіпростягнення заборгованості по
орендній платі за землюза участю
представників сторін:

позивача: повідомлений, але не
з'явився;

відповідача: ФОП ОСОБА_4, особисто;
ОСОБА_5, дов. від 07.06.2013;

третьої особи: повідомлений, але не
з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 04.11.2013 у
справі №904/6833/13 (суддя Мартинюк С.В.)
позов задоволено. Суд стягнув з
відповідача на користь позивача 52019,10
грн. заборгованості по орендній платі
за землю та 2277,62 грн. пені.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.01.2014 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Кощеєв І.М., судді -
Бахмат Р.М., Євстигнеєв О.С.) рішення
Господарського суду Дніпропетровської
області від 04.11.2013 у справі № 904/6833/13
залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати, а
провадження у справі припинити.

Обґрунтовуючи підстави звернення
з касаційною скаргою, скаржник
послався на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Позивач надав відзив на касаційну
скаргу, в якому заперечує проти її
задоволення, просить прийняті у даній
справі судові рішення залишити без
змін.

Відзив на касаційну скаргу від
третьої особи не надходив, що не є
перешкодою для суду касаційної
інстанції переглянути в касаційному
порядку оскаржувані судові рішення.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами під час розгляду
справи встановлено наступні фактичні
обставини.

Між Криворізькою міською радою
(Орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (Орендар)
30.09.2009 укладено договір оренди
земельної ділянки, за умовами якого,
Орендодавець на підставі рішення
міської ради від 25.03.2009 № 3147 надав, а
орендар прийняв в строкове платне
користування земельну ділянку
житлової та громадської забудови для
розміщення магазину продовольчих
товарів, офісу та буфету, яка
знаходиться на АДРЕСА_1, площею 0,0349 га
строком на 5 років.

Відповідно до п. 7 договору, річна
орендна плата вноситься Орендарем
виключно у грошовій формі незалежно
від результатів діяльності Орендаря у
трикратному розмірі земельного
податку, що встановлюється Законом
України "Про плату за землю", на
підставі витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки, виконаного
управлінням земельних ресурсів у м.
Кривому Розі, на рахунок Управління
держказначейства в м. Кривому Розі.

Розмір та сума орендної плати
переглядається без внесення змін до
цього договору у разі: зміни умов
господарювання, передбачених
договором (включно зі зміною мети
використання або цільового
призначення земельної ділянки); зміни
(збільшення або зменшення за рішенням
міської ради) розмірів річної орендної
плати за землю, базової вартості 1 м2
земель міста, розмірів земельного
податку, підвищення цін і тарифів,
зміни коефіцієнтів індексації,
визначених законодавством; погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини Орендаря, що підтверджується
документами; в інших випадках
передбачених законодавством та цим
договором (п. 12 договору).

Орендодавець, відповідно до п. 30
договору, має право в односторонньому
порядку збільшити розмір орендної
плати у разі збільшення відповідно до
законодавства України розміру
земельного податку.

Орендар зобов'язався, зокрема,
систематично сплачувати орендну плату
в повному обсязі в установлений
договором строк (п. 33 договору).

Судами встановлено, що
Криворізькою міською радою 14.05.2010
прийнято рішення № 3884 "Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель
м.Кривого Рога", п. 1 якого затверджено
технічну документацію з нормативної
грошової оцінки земель м. Кривого Рога,
згідно з якою базова вартість одного м2
земель міста становить 240,05 грн/м2.

Вважати за доцільне застосування
зазначеної в п. 1 цього рішення базової
вартості одного кв. м. земель міста
здійснити в три етапи: І - з 1 червня 2010 в
розмірі 150 грн/м2, термін впровадження
ІІ і ІІІ етапів будуть розглянуті
міською радою за результатами розвитку
господарського комплексу міста (п. 2
рішення).

Відповідно до довідки про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки від
24.11.2010 № 2719, підготовленої Управлінням
Держкомзему у м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області, яка
підготовлена на підставі рішення
Криворізької міської ради від 14.05.2010 №
3884, нормативна грошова оцінка спірної
земельної ділянки за адресою: вул.
Телевізійна, 2/20, площею 0,0349 га
становить 594 500,56 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач,
як вірно зазначили суди, послався на
наявність у відповідача
заборгованості за користування
земельною ділянкою за період з червня
2010 року по квітень 2013 року на загальну
суму 52 019,10 грн. Також, позивач просив
суд стягнути з відповідача пеню в сумі
2277,62 грн.

Задовольняючи позовні вимоги,
місцевий господарський суд, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з положень ЦК України, Законів
України "Про оренду землі", "Про оцінку
земель" та, надавши оцінку матеріалам
справи в їх сукупності, дійшов висновку
про обґрунтованість позову.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК
України, касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду та
постанові апеляційного господарського
суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору (п. 2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 6).

Статтею 21 Закону України "Про
оренду землі" визначено, що орендна
плата за землю-це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України). Обчислення розміру орендної
плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Суди попередніх інстанцій,
надавши оцінку умовам договору оренди
земельної ділянки від 30.09.2009 дійшли
вірного висновку, що сторони договору
передбачили наявність підстав для
зміни орендної плати.

Правове регулювання питань,
пов'язаних з проведенням грошової
оцінки земель, земельних ділянок та
землеоціночною діяльністю, визначено
Законом України "Про оцінку земель" (зі
змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про
оцінку земель", підставою для
проведення оцінки земель (бонітування
ґрунтів, економічної оцінки земель та
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок) є рішення органу виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування.

Слід зазначити, що нормативна
грошова оцінка є складовою земельного
податку, який встановлюється у
відсотковому відношенні до неї та в
розмірі якого визначена орендна плата
у договорі, укладеному між сторонами, а
тому у разі зміни нормативної грошової
оцінки земельної ділянки змінюється
відповідно і розмір земельного
податку.

Пунктом 10 договору встановлено,
що розмір нормативної грошової оцінки
не є сталим і змінюється у зв'язку з
проведенням її щорічної індексації та
на підставі інших вимог діючого
законодавства. Орендар самостійно
зобов'язується щорічно відповідно до
інформації Держкомзему про коефіцієнт
індексації грошової оцінки земель,
опублікований в засобах масової
інформації, здійснювати індексацію
грошової оцінки земельної ділянки.
Зміна нормативної грошової оцінки
земельної ділянки та її індексація
проводиться без внесення змін та
доповнень до цього договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629
ЦК України та ст. 193 ГК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами,
а зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору (ст. 32
ГПК України).

Статтею 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом першої інстанції, з яким
погодився апеляційний господарський
суд досліджено та встановлено, що
заборгованість відповідача по
орендним платежам за земельну ділянку
за договором від 30.09.2009 підтверджена
матеріалами справи.

Таким чином, суди, встановивши
обставини справи, вивчивши всі
матеріали справи в їх сукупності,
надавши юридичну оцінку
правовідносинам сторін в межах даного
позову обґрунтовано дійшли висновку
про наявність підстав для стягнення
заборгованості по вказаному вище
договору за період з червня 2010 року по
квітень 2013 року в сумі 52019,10грн.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України,
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу,
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пунктом 13 договору визначено, що у
разі невнесення орендної плати у
строки, визначені договором,
справляється пеня, яка нараховується
на суму боргу по орендній платі за
земельну ділянку, (включаючи суму
штрафних санкцій за їх наявності) із
розрахунку 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку
України, діючої на день виникнення
такого боргу по орендній платі або на
день його (його частини) погашення,
залежно від того, яка з величин таких
ставок є більшою, за кожний календарний
день прострочення у його сплаті,
включаючи день такого погашення.

Таким чином, колегія суддів
касаційної інстанції вважає, що
висновок місцевого господарського
суду, з яким погодився суд апеляційної
інстанції про наявність підстав для
стягнення з відповідача пені в сумі
2277,62 грн. є обґрунтованим.

В свою чергу, суд апеляційної
інстанції вірно звернув увагу, що при
розгляді справи № 2а-423/10/0408
Дніпропетровським апеляційним
адміністративним судом (ухвала від
26.02.2013) суд визначився, що дія рішення
Криворізької міської ради № 3884 може
бути припинена тільки на бюджетний
період 2014 року, а тому посилання
відповідача (апелянта) щодо зупинення
дії рішення Криворізької міської ради
№ 3884 "Про затвердження технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель м. Кривого Рога"
(постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 01.11.2011у справі № 2а-423/10/0408), не є
підставою для скасування рішення
місцевого господарського суду у даній
справі.

Господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43
ГПК України).

Переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази (ст. 1117
ГПК України).

Доводи відповідача, викладені в
касаційній скарзі не спростовують
зроблених судами попередніх інстанцій
висновків. При цьому, в частині
встановлення фактичних обставин
справи та переоцінки наявних доказів
касаційна скарга не відповідає вимогам
ст.1117 ГПК України стосовно меж
перегляду справи в касаційній
інстанції.

Беручи до уваги межі перегляду справи в
суді касаційної інстанції та
повноваження останнього, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані судові рішення судів
попередніх інстанцій відповідають
вимогам матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Дніпропетровської області від
04.11.2013 та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.01.2014 у справі №904/6833/13 - без змін.

Головуючий суддя
Л.Б. ІВАНОВА

Судді
Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР