ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.06.2014
Справа № 905/2811/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С. розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА» за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 про
стягнення 5370 грн. 59 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна» звернувся до
господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення
заборгованість в порядку регресу у
розмірі 5370 грн. 59 коп.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 993, 1188 Цивільного
кодексу України, ст. 27 Закону України
«Про страхування».

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
розгляд справи повідомлявся належним
чином. Надав клопотання про розгляд
справи за відсутності представника
позивача.

Представник відповідача не прибув.
Через канцелярію суду надав відзив від
13.05.2014р., в якому посилався на
відсутність підстав для відшкодування
збитків в порядку регресу, а саме:

- на необґрунтоване перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»;

- на відсутність погодження щодо
виплати суми страхового відшкодування
між потерпілою особою та страховиком;

- на відсутність підтвердження
дії договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу.

Представник третьої особи або третя
особа в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 15.04.2013 року між
ПАТ «Акціонерна страхова компанія
«Інго Україна», (Страховик) та ОСОБА_2
(Страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 640567319.13 (надалі - Договір
страхування), за яким Страховик
застрахував майнові інтереси
Страхувальника, пов'язані з
експлуатацією транспортного засобу
«Тойота», державний номер НОМЕР_1. Строк
дії Договору з 16.04.2013р. до 15.04.2014р.
(а.с.10-12).

13 червня 2013 року у м. Львові сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Тойота», державний номер
НОМЕР_1 під ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ
21103» державний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_1

Вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у позивача
виник обов'язок виплатити
страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

14.06.2013 року Страхувальник звернувся до
Страховика із заявою про настання
страхового випадку, в якій просив
виплатити суму страхового
відшкодування на рахунок СТО (ТОВ
«Сервісний центр Діамант» (а.с. 25).

Для визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«Тойота», державний номер НОМЕР_1, у
результаті його пошкодження в ДТП,
судовим експертом ОСОБА_3 проведене
експертне автотоварознавче
дослідження. Згідно звіту №44406/13 про
оцінку, вартість матеріального збитку
завданого пошкодженням транспортного
засобу складає 5969 гривень 74 коп. (а.с.
15-17).

Відповідно до рахунку-фактури № Д-00008046
від 20.06.2013р. вартість відновлювального
ремонту застрахованого автомобіля
склала 5880,59 грн. разом з ПДВ.

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 640567319.13, на підставі
страхового акту № 100635 від 11.07.2013 (а.с.28),
позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування в сумі 5880 грн.
59 коп. без ПДВ, що підтверджується
платіжним дорученням №8879 від 31.07.2013р.
(а.с. 30).

Отже, доводи відповідача щодо
необґрунтованого перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» спростовані
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
що спростовує доводи відповідача
необхідність погодження з потерпілим
права на отримання страхового
відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Постановою Залізничного районного
суду м.Львова від 27.06.2013р. винним у
вчиненні ДТП, що сталося 13.06.2013р., було
визнано ОСОБА_1, та притягнуто його до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП України (а.с.14).

Цивільно-правова відповідальність
власника наземного транспортного
засобу автомобіля «ВАЗ 21103» державний
номер НОМЕР_2, станом на час вчинення
ДТП була застрахована в ПрАТ «УАСК
«АСКА», що підтверджується полісом №
АВ/4386817, зі строком дії з 30.11.2012р. до
29.11.2013р. Цим полісом встановлено ліміт
відшкодування за майнову шкоду у
розмірі 50000 грн. та франшиза 510 грн.

Відповідно до статті 21 Закону "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Тойота»,
державний номер НОМЕР_1, згідно до
положень Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності, а до позивача, як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування відповідно до договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, перейшло право
вимоги, яке потерпіла особа мала до
відповідача як особи, відповідальної
за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, 07.11.2013 року звертався до
відповідача із претензією про виплату
страхового відшкодування на суму 5370
грн. 59 коп. (а.с.31-32) проте, відповідач,
кошти не перерахував, що стало
підставою для звернення позивача до
суду з вказаним позовом.

У відповідності до пункту 22.1 статті 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 9 Закону України «Про
страхування» франшиза, це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

У відповідності до п.12.1 ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Отже, з урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №
АВ/4386817 у позивача виникло право
регресної вимоги до відповідача в сумі
5370 грн. 59 коп. (5880 грн. 59 коп. - 510 грн. = 5370
грн. 59 коп.).

Щодо чинності договору добровільного
страхування № 640567319.13 від 15.04.2013р. суд
зазначає, що, 15.04.2013 року ОСОБА_2
сплатила страховий платіж за договором
у повному обсязі, що вбачається з
квитанції до прибуткового касового
ордеру № 2116 від 15.04.2013р.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач довів заявлену до
стягнення з відповідача суму
страхового відшкодування, а відтак
позовні вимоги підлягають задоволенню
на суму 5370 грн. 59 коп.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача,
відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна» до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення 5370
грн. 59 коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна» (01054,
м.Кив, вул.. Боровського,33, ) суму страхового відшкодування у
розмірі 5370 (п'ять тисяч триста сімдесят)
грн. 59 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна» (01054,
м.Кив, вул.. Боровського,33, ) витрати по сплаті судового збору
у сумі 1827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 04
червня 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 06 червня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов