ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа № 925/539/13

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Спаських
Н.М. з секретарем судового засідання
Волна С.В., за участю представників
сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: Свіренюк О.О. - за
довіреністю;

за участі Жуковського А.Г. - спеціаліст
управління безпеки банку;
Миргородська С.І. - начальник
відділу обслуговування юридичних осіб;

Іващенка І.І.- нач. відділу
комп'ютерного забезпечення банку;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за
позовом фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_6 до
АТ "Укрексімбанк" в особі філії у м.
Черкаси про стягнення 72 900,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача 72 900,00 грн. збитків на
підставі неналежного виконання банком
договірних зобов'язань перед
позивачем, внаслідок чого з
банківського рахунку позивача
відбулося несанкціоноване
перерахування коштів.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача проти
позову заперечив та вважає позовні
вимоги позивача такими, що не
ґрунтуються на вимогах закону та
укладених між сторонами договорах, а
також вважає не доведеною вину банку у
несанкціонованому списанні коштів
позивача невідомими особами.

Ухвалою від 22.04.2013 року (а.с. 74-75)
відповідача було замінено на публічне
акціонерне товариство "Державний
експортно-імпортний банк" в особі філії
"Укрексімбанк" в м. Черкаси.

Заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
наявні у справі документи, суд вважає,
що позов не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного:

Приписами статті 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на обґрунтування своїх
вимог та заперечень.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З матеріалів справи вбачається
наступне:

19 листопада 2009 року між сторонами по
справі було укладено договір № 227 ( а.с.
11-12) на розрахункове обслуговування із
використанням системи "Клієнт-Банк", у
відповідності до умов якого позивач
(далі-Клієнт) замовив, а відповідач
(далі-Банк) зобов'язався надати послуги
із розрахункового обслуговування у
вигляді приймання і виконання
електронних документів Клієнта із
використанням системи "Клієнт - Банк" за
поточним/поточними рахунком/рахунками
НОМЕР_1 (п. 1.1 договору).

Надання послуг за іншими поточними
рахунками здійснюється Банком за
письмовими заявами Клієнта (п. 1.2
договору).

Після підписання даного договору
Клієнтом самостійно або спільно з
Банком проводиться:

- інсталяція автоматизованого
робочого місця системи "Клієнт-Банк";

- генерацію ключів відповідальних осіб
для підпису електронних документів;

- оформлення карток реєстрації
відкритих ключів електронних підписів
відповідальних осіб Клієнта (п.3.1
договору).

Після інсталяції програмного
забезпечення оформляється
двосторонній Акт про введення системи
"Клієнт-Банк" в експлуатацію, який
підписується Сторонами ( п. 3.2 договору).

19 листопада 2009 року між сторонами у
справі було складено акт про введення
системи "Клієнт-Банк" в експлуатацію
(зворотна сторона а.с. 13).

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України (надалі -ЦК України)
передбачено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського Кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" розрахунково-касове
обслуговування - це послуги, що
надаються банком клієнту на підставі
відповідного договору, укладеного між
ними, які пов'язані із переказом коштів
з рахунка (на рахунок) цього клієнта,
видачею йому коштів у готівковій формі,
а також здійсненням інших операцій,
передбачених договорами.

За змістом даного закону (ст. 38), захист
інформації забезпечується суб'єктами
переказу коштів шляхом обов'язкового
впровадження та використання
відповідної системи захисту, що
складається в тому числі з:
технологічних та програмно-апаратних
засобів криптографічного захисту
інформації, що обробляється в
платіжній системі. Система захисту
інформації повинна забезпечувати
цілісність інформації, що передається
в платіжній системі, та компонентів
платіжної системи; конфіденційність
інформації під час її обробки,
передавання та зберігання в платіжній
системі; неможливість відмови
ініціатора від факту передавання та
отримувачем від факту прийняття
документа на переказ, документа за
операціями із застосуванням засобів
ідентифікації, документа на
відкликання; забезпечення постійного
та безперешкодного доступу до
компонентів платіжної системи особам,
які мають на це право або повноваження,
визначені законодавством України, а
також встановлені договором. Розробка
заходів охорони, технологічних та
програмно-апаратних засобів
криптографічного захисту здійснюється
платіжною організацією відповідної
платіжної системи, її членами або іншою
установою на їх замовлення.

Таким чином саме банківська
установа повинна забезпечити таке
функціонування своєї платіжної
системи, яка б безумовно забезпечувала
і збереження грошей клієнта і
оперативний їх переказ чи зарахування
на рахунок клієнта.

Відповідно до пункту 8.1. статті 8
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження.

У разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
робочого дня.

Відповідно до пункту 2.19
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 р. № 22, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 29 березня
2004 р. за № 377/8976 розрахункові документи,
що надійшли до банку протягом
операційного часу, банк виконує в день
їх надходження. Розрахункові
документи, що надійшли після
операційного часу, банк виконує
наступного операційного дня.

Відповідно до пункту 32.3 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" банки
зобов'язані виконувати доручення
клієнтів, що містяться в документах на
переказ, відповідно до реквізитів цих
документів та з урахуванням положень,
встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього
Закону.

Пунктом 22.6 статті 22 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" передбачено, що обслуговуючий
платника банк зобов'язаний перевірити
відповідність номера рахунка платника
і його коду (ідентифікаційного номера,
за його наявності, тощо) та приймати цей
документ до виконання тільки у разі їх
збігу. Крім цього, обслуговуючий
платника банк перевіряє повноту,
цілісність та достовірність цього
розрахункового документа в порядку,
встановленому Національним банком
України. У разі недотримання
зазначених вимог відповідальність за
шкоду, заподіяну платнику,
покладається на банк, що обслуговує
платника.

За твердженням відповідача, позивач 26
лютого 2013 року через систему
"Клієнт-Банк" здійснив три платежі:

- на суму 2 061,34 грн.;

- на суму 2 000,00 грн.;

- на суму 72 900,00 грн.

Останній платіж був здійснений
платіжним дорученням № 336, однак за
доводами позивача, він це платіжне
доручення зі свого комп'ютера не
формував, а тому списання коштів
відбулося не санкціоновано.

Згідно п.2.4. Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні,
банк, при надходженні платіжного
документа, перевіряє відповідність
заповнення реквізитів розрахункового
документу вимогам додатку 8 до цієї
Інструкції, а саме, банк платника
перевіряє заповнення таких реквізитів:
"Платник", "Код Платника", "Рахунок
платника", "Банк платника", "Код банку
платника", а також "М. П." та Підписи
платника" (якщо згідно з формою
документа вимагається їх заповнення);
банк Отримувача - заповнення таких
реквізитів: "Отримувач", "Код
отримувача", "Рахунок отримувача", "Банк
отримувача", "Код банку отримувача", а
також "М. П. отримувача" та Підписи
отримувача" (якщо згідно з формою
документа вимагається їх заповнення).

Якщо розрахункові документи, у яких
перевірено реквізити, заповнено з
порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 12
та додатка 8 до цієї Інструкції, то банк,
що здійснив перевірку, повертає їх без
виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18
цієї глави та пунктом 12.11 глави 12 цієї
Інструкції.

Згідно приписів ст. 1066, 1068 Цивільного
кодексу України, за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що
банк може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження; ці кошти можуть бути
списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду.

27 лютого 2013 року до відповідача
звернувся позивач з заявою (а.с. 14) про
те що невідомими йому особами о 17 год. 10
хв. 26.02.2013 року був здійснений платіж на
ТОВ "Алімпус" на рахунок відкритий в ПАТ
"Печерська філія ПАТ КБ "Приватбанк", з
яким позивач не має ніяких відносин.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач вжив певних заходів з метою
повернення коштів свого клієнта,
направляв повідомлення у
банк-одержувача коштів, однак ці заходи
не дали позитивних результатів, кошти
позивачу повернуто не було, з чого і
виник спір.

За результатами розгляду спору суд
вважає, що позивач не довів наявність
підстав, з якими пов'язується
відповідальність банку перед клієнтом
у виді відшкодування збитків, завданих
неналежним виконанням своїх
договірних зобов'язань, виходячи з
такого:

У відповідності до ст. 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема і
відшкодування збитків.

Відносини між сторонами
врегульовані договором № 227 від 19.11.2009
року на розрахункове обслуговування
із використанням системи "Клієнт-Банк"
(а.с. 11). Пункт 5.1. договору визначає, що
у випадку порушення своїх зобов'язань
за цим договором сторони несуть
відповідальність, визначену цим
договором та чинним законодавством.

Договором від 19.11.2009 року
передбачено, що обслуговування клієнта
за цим договором проводиться банком на
підставі електронних документів
клієнта із використанням системи
"Клієнт-Банк" (п. 1.1).

Преамбулою договору визначено, що
засоби створення цифрового підпису та
шифрування, які використовуються у
системі "Клієнт-Банк" є достатніми для
забезпечення цілісності та
достовірності електронних документів.

Згідно п. 5.4. договору будь-яка
розрахункова операція, виконана із
застосуванням ключа відповідальної
особи Клієнта, приймається Банком у
всіх випадках як така, що здійснена
самим Клієнтом. Відповідальність за
несанкціоноване використання носіїв
ключів відповідальної особи клієнта
покладається на самого клієнта. Банк не
несе відповідальності за списання
коштів з рахунку Клієнта за умови, що
передані лініями зв'язку електронні
документи були оформлені належним
чином та завірені електронними
цифровими підписами Клієнта.

В ході судового розгляду було
встановлено, що платіжне доручення від
26.02.2013 року, за яким відбулося
несанкціоноване списання грошових
коштів у сумі 72900,00 грн., було проведено
банком о 17:16 цього ж числа (а.с. 17).

Позивач доводить, що проведення
платіжного документа банком після 17:00
год. є порушенням договірних
зобов'язань, за яке повинна настати
відповідальність у виді відшкодування
збитків за несанкціоноване списання
спірних коштів.

Відповідач проти такої позиції
позивача заперечив, з чим погоджується
і суд, виходячи з такого:

У відповідності до додатку № 1 до
договору від 19.11.2009 року між сторонами
(а.с. 13) було визначено, що операційний
час банку встановлюється з 9 до 16 год.
При цьому в останньому стовпці таблиці
регламенту надання послуг із
застосуванням системи "Клієнт-Банк"
визначено час надання всіх перелічених
послуг Клієнту з 9 до 17 год. Електронні
документи, що надійшли системою
Клієнт-Банк пізніше вказаного часу
надання послуги, до виконання не
приймаються.

Представники банку надали пояснення,
що у відносинах між клієнтом та банком
існує система лояльності, за якою
кожний операціоніст банку може
персонально для кожного свого клієнта
продовжити час для прийняття його
документів поза обмеженим терміном
надання послуги, тобто після 16 і 17ї
години.

Такими поступками користувався
позивач і до часу проведення спірного
платіжного доручення, про що свідчать
виписки банку (а.с. 119-127) і це не
викликало між сторонами суперечок.

Суд вважає, що оскільки текст договору
від 19.11.2009 року № 227 запропоновано
відповідачем позивачу як договір
приєднання, то всі правила щодо
обмеження часу надання послуг
встановлювалися банком для себе у
вигляді права відмовити у прийнятті
платіжного документа від Клієнта після
спливу певного часу, а не як обов'язок
клієнта не подавати ці документи ні за
яких обставин. Тому якщо банк відступив
від своїх обмежень саме на прохання
клієнта, то це не говорить про
порушення прав Клієнта.

За доводами обох сторін, при
користуванні системою Клієнт-Банк
проведення платежів ОСОБА_6 не
підтверджувалося додатково ще і
телефонним дзвінком операціоністу
банку, як роблять інші клієнти для
забезпечення збереження своїх коштів.

На думку суду, проведення спірного
платіжного доручення банком після 17:00
год. само по собі не є єдиною причиною
несанкціонованого списання грошових
коштів із рахунку клієнта, за що
повинен нести майнову
відповідальність відповідач.

Платіжне доручення на списання 72900,00
грн. від 26.02.2013 року надійшло до
операціоніста із підтвердженими
підписами власника коштів ОСОБА_6

З пояснень начальника комп'ютерної
служби банку вбачається, що цифрові
підписи за кожним платіжним дорученням
ідентифікуються програмним
забезпеченням, а не операціоністом
особисто. 26.02.2013 року не було
зафіксовано несанкціонованого
втручання у систему банку. В зв'язку із
збільшенням випадків крадіжок коштів
із банківських рахунків всім клієнтам
банку були розіслані попередження та
інструкції про алгоритм дій для
збереження грошових коштів, в т.ч. і
позивачу, однак, на думку відповідача,
він застереження банку проігнорував.

Позивач не надав суду доказів, які б
пояснювали механізм списання коштів із
рахунку позивача, якщо він стверджує,
що платіжне доручення на перерахування
72900,00 грн. ОСОБА_6 із його рахунку не
формувалося. Не зрозумілим є спосіб
використання ключів криптозахисту, які
банківська система ідентифікувала як
такі, що належать власнику рахунку
ОСОБА_6 на платіжному дорученні про
списання спірних коштів.

Доводи позивача про те, що система
захисту інформації, яка була
встановлена у банку на час проведення
спірного платежу не була сертифікована
і саме це сприяло несанкціонованому
списанню коштів з разнку ОСОБА_6, суд
відхиляє, оскільки позивач не надав
доказів, що несанкціоноване списання
коштів спричинили саме вади
банківської системи захисту
інформації і які саме.

Докази про точний механізм списання
спірних коштів поза волею позивача у
справі із використанням його ключів
криптозахисту - у справі відсутні.

Висновок експерта від 12.08.2013 року
науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
Управління МВС у Черкаській області
про те, що експертизою системного блоку
не виявлено доказів формування
платіжного доручення на списання
спірних коштів із комп'ютера позивача,
на якому було встановлено систему
"Клієнт-Банк", суд не може прийняти до
уваги, оскільки навіть у номері рахунку
підприємства, яке отримало спірні
кошти ( а саме за цим рахунком
проводилося дослідження), допущено
помилку (належний № 2568 - а.с. 17).

Таким чином, оскільки платіжне
доручення ОСОБА_6 від 26.02.2013 року на
перерахування 72900,00 грн. по системі
Клієнт-Банк було сформовано і передано
банку із усіма необхідними
реквізитами, завірено електронними
цифровими підписами позивача (а це не
спростовано самим позивачем), що у
відповідності до п. 5.4. виключає
будь-яку відповідальність Банку за
несанкціоноване списання коштів з
рахунка Клієнта, то підстави для
покладення на відповідача майнової
відповідальності у виді відшкодування
збитків - відсутні.

У справі також немає доказів, які б
виключили участь самого позивача у
списанні спірних коштів. Не відомий
точний механізм формування платіжного
доручення та як зберігалися ключі для
цифрових підписів у ОСОБА_6 і чи не
заволоділи ними певні особи
безперешкодно для проведення спірного
платежу, за що повинен відповідати сам
позивач. Правоохоронні органи, яким
було направлено повідомлення суду в
порядку ст. 90 ГПК України, не надали
своїх висновків щодо винуватої особи у
списанні коштів позивача.

На підставі викладеного у
задоволенні позову слід відмовити
повністю за недоведеністю.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 03 червня
2014 року

Суддя
Н.М. Спаських