ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
Справа № 915/507/14

м.Миколаїв

За позовом: Державного підприємства
"Куліндорівський комбінат
хлібопродуктів" Державного агентства
резерву України /Куліндорівський
промвузол, м. Одеса, 65025/

до відповідача: Державного
підприємства "Вознесенський комбінат
хлібопродуктів" Державного агентства
резерву України /Привокзальна площа, 1,
м. Вознесенськ, Миколаївська обл., 56500/

про стягнення 287961,90 грн.

Суддя - Міщенко В.І.

При секретарі: Колесниковій В.В.

За участю представників:

від позивача: Сорочан О.С., дов. від 27.12.13

від відповідача: 21.05.14 - директор
Шипілов О.В.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

11.04.2014 р. Державне підприємство
"Куліндорівський комбінат
хлібопродуктів" Державного агентства
резерву України (далі-позивач) подав
позов в якому просить стягнути з
Державного підприємства
"Вознесенський комбінат
хлібопродуктів" Державного агентства
резерву України (далі-відповідач)
заборгованість по договорам
безпроцентної позики від 30.01.2008 р. № 65,
від 17.10.2008 р. № 776, від 22.01.2009 р. № 16, від
23.07.2009 р. № 402 на загальну суму 287961,90 грн.
з якої: 252003,00 грн. не повернутої суми за
договорами з урахуванням індексу
інфляції, 25000,00 грн. штрафу, 2054,80 грн. - 3 %
річних, 8904,10 грн. пені.

16.05.2014 р. відповідач надав відзив в
якому позов не визнав, оскільки
договори безпроцентної позики від
імені відповідача підписано в.о.
директора відповідача Дехтяренко В.І.,
який не був уповноважений підписувати
відповідні договори.

21.05.2014 р. в судовому засіданні оголошено
перерву.

Враховуючи, що:

Між Державним підприємством
«Куліндорівський комбінат
хлібопродуктів» Державного комітету
України з державного матеріального
резерву (правонаступником якого є
позивач) та Державним підприємством
«Вознесенський комбінат
хлібопродуктів» Державного комітету
України з державного матеріального
резерву (правонаступником якого є
відповідач) було укладено чотири
договори безпроцентної позики: договір
безпроцентної позики від 30 січня 2008 p. №
65, договір безпроцентної позики від 17
жовтня 2008 p. № 776, договір безпроцентної
позики від 22 січня 2009 p. № 16, договір
безпроцентної позики від 23 липня 2009 р.
№ 402.

У зв'язку з реорганізацією органу
управління майном позивача і
відповідача, та відповідно до наказу
Державного агентства резерву України
№ 4 від 11 травня 2011 року, позивач та
відповідач затвердили нові редакції
статутів підприємств. У зв'язку із
затвердженням нової редакції статуту
позивач змінив повне найменування
підприємства з Державного
підприємства «Куліндорівський
комбінат хлібопродуктів» Державного
комітету України з державного
матеріального резерву на Державне
підприємство «Куліндорівський
комбінат хлібопродуктів» Державного
агентства резерву України, відповідно
відповідач - Державне підприємство
«Вознесенський комбінат
хлібопродуктів» Державного комітету
України з державного матеріального
резерву на Державне підприємство
«Вознесенський комбінат
хлібопродуктів» Державного агентства
резерву України.

За умовами договору безпроцентної
позики № 65 від 30 січня 2008 р. позивач
згідно п.3.1 договору перерахував на
поточний рахунок відповідача суму
позики у розмірі 25000,00 гри., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 192 від 31 січня 2008 р., в свою чергу
відповідач зобов'язався повернути їх в
строк до 31.01.2009 р., але 23.07.2009 р. між
сторонами було укладено додаткову
угоду до договору безпроцентної позики
№ 65 від 30 січня 2008 р. про те, що
відповідач повинен повернути суму
позики до 31 грудня 2013 р.

Відповідно до договору безпроцентної
позики № 776 від 17 жовтня 2008 р. позивач
згідно п.3.1 договору перерахував на
поточний рахунок відповідача суму
позики у розмірі 75000 грн. (сімдесят п'ять
тисяч гривень), що підтверджується
платіжними дорученнями № 2775 від 12
грудня 2008 p., № 2577 від 12 листопада 2008 р.
та № 2394 від 17 жовтня 2008 р., строк
повернення позики відповідачем до 31
грудня 2013 р.

Відповідно до договору безпроцентної
позики № 16 від 22 січня 2009 р. позивач
згідно п.3.1 договору перерахував на
поточний рахунок відповідача суму
позики у розмірі 75000,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 125 від 22 січня 2009 p., № 326
від 16 лютого 2009 p., № 601 від 16 березня 2009
р., строк повернення суми позики
відповідачем до 31 грудня 2013 р.

Відповідно до договору безпроцентної
позики № 402 від 23 липня 2009 р. позивач
згідно п.3.1 договору перерахував на
поточний рахунок відповідача суму
позики у розмірі 75000,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 2007 від 27 липня 2009 p., № 2798
від 05 листопада 2009 p., № 3116 від 10 грудня
2009 р., строк повернення суми позики
відповідачем до 31 грудня 2013 р.

Перерахування позивачем суми позики по
вказаним договорам також
підтверджується довідкою Базового
відділення Одеської обласної дирекції
АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 28.05.2014 р.
№ Р2-В4/58-294.

Ухвалою Господарського суду
Миколаївської області від 8 серпня 2006 р.
у справі № 5/230/06 порушено провадження у
справі про банкрутство відповідача та
введено процедуру розпорядження
майном відповідача.

Відповідно до абзацу 8 ст.1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14 травня
1992 р. №2343-Х1І, із змінами і доповненнями,
поточними кредиторами є кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство. Позивач має статус
поточного кредитора по відношенню до
відповідача у справі про банкрутство
відповідача, так як вимоги до боржника
виникли після порушення провадження у
справі про банкрутство.

Частиною 8 ст. 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
встановлено, що поточні кредитори з
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство, можуть пред'явити такі
вимоги після прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури. До визнання боржника
банкрутом спори боржника з
кредиторами, які мають поточні вимоги
до боржника, вирішуються шляхом їх
розгляду у позовному провадженні
господарським судом, у провадженні
якого перебуває справа про
банкрутство.

Відповідно до ст. 509 Цивільного Кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
Кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного
Кодексу України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідач зобов'язаний на підставі ст.
1049 Цивільного кодексу України,
перерахувати на поточний рахунок
позивача кошти за вищевказаними
договорами, але цього не зробив, чим
порушив умови договорів, а саме п. 5.1
договорів № 65 від 30 січня 2008 p., п. 5.1
договору № 776 від 17 жовтня 2008 p., п. 5.1
договору № 16 від 22 січня 2009 p., п. 5.1
договору № 402 від 23 липня 2009 р. стосовно
строків повернення позики.

Відповідач неналежним чином виконує
взяте на себе господарське
зобов'язання, що в порядку п. 2 ст. 193
Господарського Кодексу України є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбаченим
Господарським кодексом України, іншими
законами або договором.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 217 Господарського
кодексу України господарськими
санкціями визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки. У
сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно п. 6.1. договорів
безпроцентної позики № 65 від 30 січня 2008
р., № 776 від 17 жовтня 2008 p., № 16 від 22 січня
2009 p., № 402 від 23 липня 2009 p. відповідач
зобов'язався при простроченні
повернення позики сплатити штраф у
розмірі 10 % від неповерненої суми
позики.

Згідно п. 6.2. договорів
безпроцентної позики № 65 від 30 січня 2008
р., № 776 від 17 жовтня 2008 p., № 16 від 22 січня
2009 p., № 402 від 23 липня 2009 p. відповідач
зобов'язався при простроченні
повернення позики сплатити додатково
проценти у розмірі 3 % річних, виходячи з
неповерненої суми за весь строк
прострочення, при цьому зобов'язався
повернути суму позики (її неповернену
частину в разі дострокового повернення
частини позики), збільшену з
урахуванням індексу інфляції за весь
строк прострочення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства України.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Згідно розрахунків позивача,
заборгованість відповідача становить:
287961,90 грн. (252003,00 грн. не повернутої суми
позики з урахуванням індексу інфляції,
25000,00 грн. штрафу, 2054,80 грн. - 3 % річних,
8904,10 грн. пені), а саме по договору
безпроцентної позики від 30.01.2008 р. № 65 у
сумі 25200,30 грн. боргу з урахуванням
індексу інфляції, 205,48 грн. - 3 % річних,
2500,00 грн. штрафу, 890,41 грн. пені, по
договору безпроцентної позики від
17.10.2008 р. № 776 у сумі 75600,90 грн. боргу з
урахуванням індексу інфляції, 616,44 грн. -
3 % річних, 7500,00 грн. штрафу, 2671,23 грн.
пені, по договору безпроцентної позики
від 22.01.2009 р. № 16 у сумі 75600,90 грн. боргу з
урахуванням індексу інфляції, 616,44 грн. -
3 % річних, 7500,00 грн. штрафу, 2671,23 грн.
пені, по договору безпроцентної позики
від 23.07.2009 р. № 402 у сумі 75600,90 грн. боргу з
урахуванням індексу інфляції, 616,44 грн. -
3 % річних, 7500,00 грн. штрафу, 2671,23 грн.
пені.

Твердження відповідача, що договори
безпроцентної позики від імені
відповідача підписано особою, яка не
мало право їх підписувати, судом не
приймаються, оскільки необґрунтовані
та спростовуються матеріалами справи,
у тому числі: наказами Державного
комітету України з державного
матеріального резерву від 24.12.2007 р. №
360-к, від 08.09.2009 р. № 260-к.

На підставі викладеного, позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суд
вважає за необхідне судовий збір
покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства
"Вознесенський комбінат
хлібопродуктів" Державного агентства
резерву України (Привокзальна площа, 1,
м. Вознесенськ, Миколаївська область,
56500, ідентифікаційний код 00955064) на
користь Державного підприємства
"Куліндорівський комбінат
хлібопродуктів" Державного агентства
резерву України (Куліндорівський
промвузол, м. Одеса, 65025,
ідентифікаційний код 05519327) не
повернутої суми позики з урахуванням
індексу інфляції у сумі 252003,00 грн.
(двісті п'ятдесят дві тисячі три грн. 00
коп.), штрафу у 25000,00 грн. (двадцять п'ять
тисяч грн. 00 коп.), 3 % річних у сумі 2054,80
грн. (дві тисячі п'ятдесят чотири грн. 80
коп.), пені у сумі 8904,10 грн. (вісім тисяч
дев'ятсот чотири грн.. 10 коп.), судового
збору у сумі 5759,24 грн. (п'ять тисяч
сімсот п'ятдесят дев'ять грн. 24 коп.).

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя _____________
В.І. Міщенко

Повний текст рішення суду
підписано 12.06.2014 р.