ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Справа № 913/2271/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач
у справі), Коваленка В.М., Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Свердловську Луганської областіна
ухвалу від 30.01.2014 господарського суду
Луганської області (у частині
відхилення грошових вимог УПФУ в м.
Свердловську Луганської області в сумі
66 914,18 грн.)та постановувід 02.04.2014
Донецького апеляційного
господарського суду у справі№ 913/2271/13
господарського суду Луганської
області про банкрутстводержавного
відкритого акціонерного товариства
"Центральна збагачувальна фабрика"
Маяк", м. Свердловськ Луганської
областіліквідаторСвірідов К.В., м.
Свердловськ Луганської області
представники сторін у судове засідання
не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 30.09.2013 за
результатами підготовчого засідання
порушено провадження у справі № 913/2271/13
про банкрутство державного відкритого
акціонерного товариства "Центральна
збагачувальна фабрика "Маяк" (далі -
ДВАТ "Центральна збагачувальна фабрика
"Маяк", боржник) в порядку ст. 95 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції
Закону України від 22.12.2011 N 4212-V, далі -
Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду
Луганської області від 10.10.2013 визнано
боржника банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, призначено
ліквідатора банкрута, зобов'язано його
вчинити певні дії та інше.

Протягом грудня 2013 - січня 2014 року
Управління Пенсійного фонду України в
м. Свердловську Луганської області
(далі - кредитор) звернулось до суду з
двома заявами про визнання поточних
грошових вимог до боржника на загальну
суму 66 914,18 грн.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 30.01.2014 (суддя
Палей О.С.) зокрема, відхилено грошові
вимоги кредитора до боржника у
загальній сумі 66 914,18 грн.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 02.04.2014 (судді:
Богатир К.В. - головуючий, Дучал Н.М.,
Ушенко Л.В.) ухвалу від 30.01.2014 в частині
розгляду грошових вимог кредитора до
боржника у загальній сумі 66 914,18 грн.
залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, кредитор звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати в частині відмови у визнанні
його грошових вимог та прийняти в цій
частині нове рішення, яким визнати
поточні грошові вимоги у загальній
сумі 66 914,18 грн.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
процесуального права, зокрема, ст.ст. 23,
38 Закону про банкрутство. На думку
кредитора до моменту припинення
провадження у справі про банкрутство у
зв'язку з ліквідацією підприємства
боржнику нараховуються поточні
грошові зобов'язання.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, грошові вимоги кредитора до
боржника у загальній сумі 66 914,18 грн.
становлять заборгованість боржника з
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, нараховану
кредитором за період жовтень, листопад
2013 року.

Необхідно зазначити, що з моменту
порушення справи про банкрутство
боржник знаходиться в особливому
правовому режимі і Закон про
банкрутство має пріоритет перед іншими
законодавчими актами України у
регулюванні відносин, пов'язаних зі
справами про банкрутство суб'єктів
підприємницької діяльності, окрім
випадків, передбачених цим Законом ( ч. 2
ст. 2 Закону про банкрутство).

Так, положеннями ст. 38 Закону про
банкрутство передбачено, що з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури у банкрута не виникає жодних
додаткових зобов'язань (у тому числі зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури.

Отже, Законом про банкрутство, який має
пріоритет перед іншим законодавством
України у регулюванні правовідносин
банкрутства, прямо визначено, що в
ліквідаційній процедурі в банкрута не
з'являється ніяких додаткових поточних
зобов'язань, у тому числі зі сплати
обов'язкових платежів, крім тих, які у
вигляді конкурсних вимог включені до
реєстру вимог кредиторів у порядку
статей 23, 38 Закону про банкрутство.

У зв'язку з цим відповідні нарахування
боржнику можуть здійснюватись лише до
моменту прийняття постанови про
визнання останнього банкрутом та
відкриття відносно нього
ліквідаційної процедури. Відтак,
нарахування боржнику спірної
заборгованості у якості поточної є
безпідставним.

За таких обставин суд першої інстанції,
з яким погодився і суд апеляційної
інстанції, дійшов обґрунтованого
висновку щодо відмови кредитора в
частині відхилення грошових вимог до
боржника у загальній сумі 66 914, 18 грн.

Враховуючи вищевикладене, доводи
касаційної скарги не спростовують
висновків судів попередніх інстанцій,
а оскаржувані судові рішення
відповідають вимогам чинного
законодавства, підстав для їх зміни або
скасування не вбачається.

З урахуванням наведеного та керуючись
ст.ст. 23, 38 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Свердловську Луганської області
залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
Луганської області від 30.01.2014 у частині
відхилення грошових вимог УПФУ в м.
Свердловську Луганської області в сумі
66 914,18 грн. та постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
02.04.2014 у справі № 913/2271/13 залишити без
змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич