ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 р.
Справа № 914/1475/14

Господарський суд Львівської області
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи:

за позовом: Прокурора Галицького
району м. Львова в інтересах держави в
особі: Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства (м.
Київ) в особі: «Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» (м. Львів)

до відповідача: Державного
підприємства «Державний інститут
проектування міст «Містпроект» (м.
Львів)

про: стягнення 333613,87 грн. суми основного
боргу, 4537,81 грн. - 3% річних, 3014,34 грн.
інфляційних втрат

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Пшеничній В.С.

Представники:

від прокурора: Леонтьєва Н.Т. - ст.
прокурор прокуратури м. Львова,
посвідчення №005508 від 24.09.2012 року.

від позивача: Коцелко Ю.В. - довіреність
№64 від 16.09.2013 року.

від відповідача: Ярмола В.П. -
довіреність №331/04-1 від 20.05.2014 року.

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Львівської області подано позов
Прокурора Галицького району м. Львова в
інтересах держави в особі:
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства (м. Київ) в особі:
«Львівського міського комунального
підприємства «Львівтеплоенерго» (м.
Львів) до Державного підприємства
«Державний інститут проектування міст
«Містпроект» (м. Львів) про стягнення
333613,87 грн. суми основного боргу, 4537,81
грн. - 3% річних, 3014,34 грн. інфляційних
втрат.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 25.04.2014 року
порушено провадження у справі і
призначено до розгляду на 30.04.2014 року.
Ухвалою суду від 30.04.2014 року розгляд
справи відкладено до 20.05.2014 року, у
зв'язку з відсутністю представників
сторін. Ухвалою суду від 20.05.2014 року
розгляд справи відкладено до 03.06.2014
року, у зв'язку з відсутністю
представника позивача та прокурора.

Прокурор вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
25.04.2014 року, про відкладення від 30.04.2014
року, від 20.05.2014 року не виконав, явку
повноважного представника в судове
засідання забезпечив.

Позивач вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
25.04.2014 року, про відкладення від 30.04.2014
року, від 20.05.2014 року не виконав, явку
повноважного представника в судове
засідання забезпечив.

20.05.2014 року за вх.№21856/14 позивач подав
клопотання про відкладення розгляду
справи.

03.06.2014 року за вх№24122/14 позивач подав
клопотання про долучення додаткових
доказів до матеріалів справи.

03.06.2014 року за вх.№2830/14 позивач подав
заяву про уточнення (зменшення)
позовних вимог, в якій просить суд
стягнути з відповідача 317666,88 грн. - суми
основного боргу, 3% річних у розмірі 4537,81
грн. та 3014,34 грн. - інфляційних втрат.

Відповідач вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
25.04.2014 року, про відкладення від 30.04.2014
року, від 20.05.2014 року не виконав, явку
повноважного представника в судове
засідання забезпечив.

16.05.2014 року за вх.№21255/14 відповідач
подав відзив на позовну заяву.

03.06.2014 року за вх№24121/14 відповідач подав
заяву про визнання уточнених
(зменшених) позовних вимог у повному
обсязі, а саме: 317666,88 грн. - суми
основного боргу, 3% річних у розмірі 4537,81
грн. та 3014,34 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну
та резолютивну частини рішення
виготовлено, підписано та оголошено
03.06.2014 року.

Розглянувши матеріали і документи,
подані сторонами, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, сукупно
оцінивши докази, які мають значення для
справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 01.11.2002
року між Львівським міським
комунальним підприємством
"Львівтеплоенерго" (надалі - позивач) та
Державним підприємством «Державний
інститут проектування міст
«Містопроект» (надалі - відповідач)
укладено Договір про постачання
теплової енергії в гарячій воді №2118 Р
(надалі - Договір).

Прокурор зазначає, що, відповідно до
умов Договору, ЛМКП "Львівтеплоенерго"
зобов'язувалось постачати теплову
енергію в гарячій воді, а відповідач
зобов'язувався її отримувати і
оплачувати за встановленими тарифами
на умовах і в терміни, передбачені
договором, своєчасно і в повному
обсязі.

Прокурор наголошує, що, згідно п. 6.3.
Договору, укладеного між Сторонами,
Споживач зобов'язаний до 15-го числа
місяця, наступного за розрахунковим
періодом, сплачувати
Енергопостачальній організації
вартість спожитої теплової енергії в
розрахунковому періоді.

Ст. 610 ЦК України передбачає, що,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

зміна умов зобов'язання;

сплата неустойки;

відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу
України).

Прокурор звертає увагу на те, що
відповідач свої договірні зобов'язання
по оплаті теплової енергії не
виконував, внаслідок чого, станом на
01.04.2014 року виникла заборгованість в
розмірі 333613,87 грн., яка залишилась
непогашеною станом на 05.04.2014 року,
згідно розрахунку боргу, який
додається до позовної заяви.

Прокурор наголошує, що, на підставі ст.
232 ГК України, ст. 625 Цивільного кодексу
України та Закону України «Про
відповідальність за неснесвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», ЛМКП
«Львівтеплоенерго» нараховано
відповідачу інфляційні втрати в
розмірі 3 014,34 грн. та 3% річних в розмірі 4
537,81 грн. на суму простроченого
грошового зобов'язання. Таким чином,
загальна сума заборгованості, що
підлягає до стягнення з відповідача, на
даний час становить 341 166,02 грн.

03.06.2014 року за вх№2830/14 позивач подав
заяву про уточнення (зменшення)
позовних вимог, в якій просить суд
стягнути з відповідача 317666,88 грн. - суми
основного боргу, 3% річних у розмірі 4537,81
грн. та 3014,34 грн. - інфляційних втрат.

03.06.2014 року за вх№24121/14 відповідач подав
заяву про визнання уточнених
(зменшених) позовних вимог у повному
обсязі, а саме: 317666,88 грн. - суми
основного боргу, 3% річних у розмірі 4537,81
грн. та 3014,34 грн. - інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

На органи прокуратури відповідно до ст.
121 Конституції України покладено
представництво інтересів держави в
суді у випадках, визначених законом.

Право на звернення прокурора або його
заступника до Господарського суду в
інтересах держави передбачено п. 6 ст. 20.
ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру"
та ч. 2 ст. 2 Господарського
процесуального Кодексу України.

Держава зацікавлена в належній
поведінці суб'єктів цивільних
правовідносин, які вона закріпила в
законах та інших нормативно-правових
актах. Відповідно ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору, у
встановлений строк.

Відповідно до п. п. 3, 4, 5 рішення
Конституційного Суду України від 08.04.1999
року, державні інтереси закріплюються
як нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів, в їх
основі завжди є потреба у здійсненні
загальнодержавних (зокрема,
економічних, соціальних) дій, програм,
спрямованих на гарантування її
економічної безпеки, захист прав усіх
суб'єктів права власності та
господарювання тощо; інтереси держави
можуть збігатись повністю, частково
або не збігатись зовсім з інтересами
господарських товариств з часткою
державної власності у статутному
фонді; із врахуванням того, що
«інтереси держави» є оціночним
поняттям, прокурор у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує необхідність їх
захисту та зазначає орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах; поняття "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах" означає орган, на який
державою покладено обов'язок щодо
здійснення конкретної діяльності у
відповідних правовідносинах,
спрямованої на захист інтересів
держави.

Відтак, оскільки ЛМКП
«Львівтеплоенерго» створене
Львівською міською радою та
підпорядковане управлінню інженерного
господарства Львівської міської ради,
яке є представником власника -
територіальної громади м. Львова і є
органом, до сфери управління якого
входить Підприємство, невиконання
Відповідачем своїх зобов'язань за
договором завдає істотної шкоди
інтересам держави, а саме в особі
органу місцевого самоврядування -
Львівської міської ради.

Також, підтвердженням того, що позов
заявлено в інтересах держави, в
контексті з вимогами рішення
Конституційного Суду України від 08.04.1999
року, є те, що виробництво,
транспортування, реалізація теплової
енергії є однією з пріоритетних і
найважливіших галузей народного
господарства в Україні і покликана
задовольняти потреби населення та
юридичних осіб в тепловій енергії.

Однак, ЛМКП "Львівтеплоенерго" несе
великі збитки за несвоєчасну сплату
боржниками послуг, які воно надало, і,
відповідно, не може забезпечити
своєчасну сплату податків, внесків до
пенсійного фонду, до інших цільових
фондів України, а також виплати
заробітної плати працівникам та інших
відрахувань, отже, це ще раз
підтверджує, що невиконання
відповідачем зобов'язань завдає
значної шкоди економічним та
соціальним інтересам держави.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
в тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, в тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530
Цивільного кодексу України
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Порушенням
зобов'язання, відповідно до статті 610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, в разі порушення зобов'язання,
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, 01.11.2002 року між
Львівським міським комунальним
підприємством "Львівтеплоенерго"
(надалі - позивач) та Державним
підприємством «Державний інститут
проектування міст «Містопроект»
(надалі - відповідач) укладено Договір
про постачання теплової енергії в
гарячій воді №2118 Р (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору, ЛМКП
"Львівтеплоенерго" зобов'язувалось
постачати теплову енергію в гарячій
воді, а відповідач зобов'язувався її
отримувати і оплачувати за
встановленими тарифами на умовах і в
терміни, передбачені договором,
своєчасно і в повному обсязі.

Згідно п. 6.3. Договору, укладеного між
Сторонами, Споживач зобов'язаний до
15-го числа місяця, наступного за
розрахунковим періодом, сплачувати
Енергопостачальній організації
вартість спожитої теплової енергії в
розрахунковому періоді.

Відповідач свої договірні зобов'язання
по оплаті теплової енергії не
виконував, внаслідок чого, виникла
заборгованість в розмірі 333613,87 грн., яка
залишилась непогашеною станом на 05.04.2014
року, згідно розрахунку боргу, який
додається до позовної заяви.

На підставі ст. 232 ГК України, ст. 625
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про відповідальність за
неснесвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», ЛМКП «Львівтеплоенерго»
нараховано відповідачу інфляційні
втрати в розмірі 3 014,34 грн. та 3% річних в
розмірі 4 537,81 грн. на суму простроченого
грошового зобов'язання. Таким чином,
загальна сума заборгованості, що
підлягає до стягнення з відповідача, на
даний час становить 341 166,02 грн.

03.06.2014 року за вх№2830/14 позивач подав
заяву про уточнення (зменшення)
позовних вимог, в якій просить суд
стягнути з відповідача 317666,88 грн. - суми
основного боргу, 3% річних у розмірі 4537,81
грн. та 3014,34 грн. - інфляційних втрат.

Згідно ч. 5 ст. 78 ГПК України, у разі
визнання відповідачем позову,
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

03.06.2014 року за вх№24121/14 відповідач подав
заяву про визнання уточнених
(зменшених) позовних вимог у повному
обсязі, а саме: 317666,88 грн. - суми
основного боргу, 3% річних у розмірі 4537,81
грн. та 3014,34 грн. - інфляційних втрат.

Отже, судом встановлено, що, станом на
день подання позовної заяви до суду,
заборгованість відповідача перед
позивачем за вказаним Договором
становить 317666,88 грн. - суми основного
боргу, 3% річних у розмірі 4537,81 грн. та
3014,34 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Належних доказів наявності
передбачених законом чи договором
підстав для звільнення відповідача від
відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не
подав докази погашення боргу в повному
обсязі, позовні вимоги визав повністю,
явку повноважного представника в
судове засідання забезпечив, а у суду
відсутні докази, що такі дії
відповідача суперечать законодавству
або порушують прав і охоронювані
законом інтереси інших осіб.

Враховуючи, що прокурором представлено
достатньо об'єктивних та переконливих
доказів в підтвердження позовних
вимог, а відповідач позовні вимоги
визнав, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги Прокурора Галицького
району м. Львова в інтересах держави в
особі: Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства (м.
Київ) в особі: «Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» (м. Львів) до
Державного підприємства «Державний
інститут проектування міст
«Містпроект» (м. Львів) про стягнення
317666,88 грн. - суми основного боргу, 3%
річних у розмірі 4537,81 грн. та 3014,34 грн. -
інфляційних втрат є обґрунтованими та
підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється: за подання до суду
позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством; за подання до суду
апеляційної і касаційної скарг на
судові рішення, заяви про перегляд
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами, заяви про
скасування рішення третейського суду,
заяви про видачу виконавчого документа
на примусове виконання рішення
третейського суду та заяви про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України; за видачу судами
документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», ставки судового збору
встановлюються у таких розмірах: за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру - 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір», від сплати судового
збору звільняються органи прокуратури
при здійсненні представництва
інтересів громадян або держави в суді.

Господарські витрати, відповідно до ст.
49 ГПК України, слід стягнути з
відповідача, оскільки спір виник з його
вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
43, 33, 43, 49, 75, 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені (зменшені) позовні вимоги -
задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Державний інститут проектування міст
«Містпроект» (79044, м. Львів, вул.
Чупринки, 71, ) на користь
Львівського міського комунального
підприємства «Львівтеплоенерго» (79040,
м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, , р/р №2 в ПАТ «Мегабанк», МФО
351619) 317666 (триста сімнадцять тисяч
шістсот шістдесят шість) грн. 88 коп. -
суму основного боргу, 3% річних у
розмірі 4537 (чотири тисячі п'ятсот
тридцять сім) грн. 81 коп. та 3014 (три
тисячі чотирнадцять) грн. 34 коп. -
інфляційних втрат.

3. Стягнути з Державного підприємства
«Державний інститут проектування міст
«Містпроект» (79044, м. Львів, вул.
Чупринки, 71, ) на користь
Державного бюджету України (отримувач
коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі
м.Львова, код отримувача (код ЄДРПОУ):
38007620, банк отримувача: ГУ ДКСУ у
Львівській області, код банку
отримувача (МФО): 825014, рахунок
отримувача: 3006, код класифікації
доходів бюджету: 22030001, код ЄДРПОУ суду:
03499974) 6504 (шість тисяч п'ятсот чотири)
грн. 38 коп. судового збору.

4. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК
України, після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлення та
підписано 06.06.2014 року