ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Справа № 57/479-52/363-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А. суддів
Данилової М.В., Данилової
Т.Б.розглянувши матеріали касаційної
скарги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
16.12.2013у справі № 57/479-52/363-2012
Господарського суду міста Києва за
позовомКиївського прокурора захисту
прав громадян та інтересів держави в
особі Державного агентства земельних
ресурсів України до 1. Київської
міської ради, 2. Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
Головне управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації)провизнання
протиправним та скасування рішення,
визнання недійсним договору, визнання
відсутності права користування
земельною ділянкою та повернення
земельної ділянки

в судовому засіданні взяли участь
представники :

- - позивачаСьомочкіна О.С.- -
відповідача-1Глобенко Л.В.- -
відповідача-2ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8-
- третьої особине з'явився- -
Генеральної прокуратури
УкраїниСіромащенко Р.Л.

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2011 року Київський прокурор
захисту прав громадян та інтересів
держави в особі Державного агентства
земельних ресурсів України звернувся
до Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Київської міської
ради, Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, в якій просив суд: поновити
строк позовної давності; визнати
протиправним та скасувати рішення
Київської міської ради № 638-26/798 від
10.07.2003 "Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею"; визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки, укладений між Київською
міською радою та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4, визнати
відсутність у Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 права
користування земельною ділянкою;
зобов'язати останнього повернути у
комунальну власність міста Києва
земельну ділянку, що розташована на о.
Жуків у Голосіївському районі міста
Києва.

Дана справа розглядалась неодноразово.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.10.2012 до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
залучено Головне управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації)

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 29.07.2013 (Головуючий Босий
В.П., судді: Бойко Р.В., Ломака В.С.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013
(головуючий Мартюк А.І., судді:
Зубець Л.П., Хрипун О.О.) у справі №
57/479-52/363-2012 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міської ради № 638-26/798
від 10.07.2003 "Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею". Визнано
недійсним договір оренди земельної
ділянки, укладений між Київською
міською радою та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4,
зареєстрований Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), про
що зроблено запис від 25.11.2004 за № 79-6-00261
у книзі записів державної реєстрації
договорів. Визнано відсутність у
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 права
користування земельною ділянкою, що
розташована на о. Жуків у
Голосіївському районі міста Києва,
площею 0,6474 га, кадастровий номер 8 000 000
000:90:332:0007, вартість якої згідно грошової
оцінки становить 1 488 816, 69 грн. та
зобов'язано Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_4 повернути цю земельну ділянку у
комунальну власність міста Києва
земельну ділянку. В іншій частині в
задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з відповідачів в дохід
Державного бюджету України судові
витрати.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішенням, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити (з
урахуванням наданих додаткових
письмових пояснень).

Державне агентство земельних ресурсів
України, Київська міська рада, Головне
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) не скористались правом,
наданим статтею 1112 Господарського
процесуального кодексу України, не
надіслали свої відзиви на касаційну
скаргу, що в силу положень зазначеної
статті не перешкоджає перегляду
судового акту, що оскаржується.

Головне управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) не реалізувало
процесуальне право на участь у
судовому засіданні суду касаційної
інстанції, хоча про час та місце його
проведення було повідомлено належним
чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
юридичну оцінку встановлених
фактичних обставин, проаналізувавши
правильність застосування
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Київської
міської ради № 638-26/798 від 10.07.2003 "Про
надання і вилучення земельних ділянок
та припинення права користування
землею" підприємцю ОСОБА_4 затверджено
проект відведення земельної ділянки та
передано в довгострокову оренду на 10
років земельну ділянку площею 0,66 га (в
тому числі водної акваторії 0,16 га) для
реконструкції, експлуатації та
обслуговування комплексу
короткочасного відпочинку на о. Жуків у
Голосіївському районі Києва за рахунок
земель міської забудови (т.1., а.с. 19-20).

01.10.2004 на виконання вказаного рішення
між Київською міською радою та
підприємцем ОСОБА_4 укладено договір
оренди земельної ділянки, відповідно
до якого орендарю надано в оренду
строком на 10 років земельну ділянку
площею 0,6474 га, з цільовим призначенням -
для реконструкції, експлуатації та
обслуговування комплексу
короткочасного відпочинку (т.1., а.с. 21-25).

Зазначений договір посвідчено
державним нотаріусом Першої Київської
державної нотаріальної контори
Макухою О.О., зареєстровано в реєстрі за
№ А-7133, зареєстровано Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), про що зроблено запис
від 25.11.2004 за № 79-6-00261 у книзі записів
державної реєстрації договорів.
Нормативна грошова оцінка спірної
земельної ділянки становить 1 488 816,69
грн.

В своєму позові прокурор послався на
те, що під час проведеної перевірки
йому стало відомо про порушення вимог
діючого земельного законодавства.
Прокурор вважає, що проект відведення
спірної земельної ділянки не було
погоджено у визначеному законом
порядку, а землі водної акваторії, які
входять до складу відведеної земельної
ділянки, відносяться до земель
загальнодержавного значення,
розпорядження якими належить до
компетенції Кабінету Міністрів
України. На думку прокурора, зазначене
рішення та відповідний договір оренди
земельної ділянки підлягають визнанню
недійсними, а земельна ділянка -
поверненню у комунальну власність
міста Києва. Матеріально-правовою
підставою позову прокурор визначив
статті 16, 228, 267 Цивільного кодексу
України, статтю 152 Земельного кодексу
України, статтю 20 Господарського
кодексу України, статтю 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування".

Задовольняючи позов в частині визнання
недійсними рішення, договору та
повернення земельної ділянки, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про перевищення Київською міською
радою наданих їй повноважень в частині
передачі земельної ділянки в оренду,
оскільки землі водної акваторії, які
входять до складу відведеної земельної
ділянки, відносяться до земель
загальнодержавного значення,
розпорядження якими належить до
компетенції Кабінету Міністрів
України. За висновками судів, проект
відведення спірної земельної ділянки
не було погоджено у визначеному
законом порядку.

Підставою для відмови у задоволенні
решти позовних вимог, став висновок
судів про те, що докази передання
земельної ділянки площею 0,0126 га у
користування відповідачу у матеріалах
справи відсутні.

Колегія суддів вважає, що зазначені
висновки судів попередніх інстанцій є
передчасними та такими, що не повністю
відповідають вимогам діючого
законодавства, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що землі водної акваторії,
які входять до складу відведеної
земельної ділянки, відносяться до
земель загальнодержавного значення,
розпорядження якими належить до
компетенції Кабінету Міністрів
України. В той же час, суди попередніх
інстанцій не залучили до участі у
справі Кабінет Міністрів України, хоча
спір може вплинути на його права та
обов'язки щодо однієї з сторін.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що землекористувачем
спірної земельної ділянки, що входить
до меж ландшафтного заказника
місцевого значення острів Жуків було
визначено Лісопаркове господарство
"Конча-Заспа", Колективне
сільськогосподарське підприємство
"Хотівське". Суди попередніх інстанцій
зазначили, що погодження Лісопаркового
господарства "Конча-Заспа",
Колективного сільськогосподарського
підприємство "Хотівське" щодо проекту
відведення земельної ділянки
відповідачу документально не
підтверджено (т.5.,а.с.66, 162).

Зазначені особи до участі у справі не
були залучені, хоча даний судовий спір
може вплинути на їх права та обов'язки
щодо однієї з сторін. Відповідна
мотивована ухвала суду щодо розгляду
зазначеного питання в матеріалах
справи відсутня.

Колегія також вважає необхідним
звернути увагу щодо питання
застосування позовної давності.

Статтями 256, 261 Цивільного кодексу
України визначено, що позовна давність
- це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини третьої статті 267
цього ж кодексу передбачено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

У відзиві на позовну заяву (т.1.,а.с. 119)
Київська міська рада посилається на те,
що прокуратурою пропущено строк
позовної давності, встановлений
статтею 257 Цивільного кодексу України,
без поважних причин, у зв'язку з чим,
просить суд відмовити у задоволенні
позову.

Також, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 у своєму відзиві на позовну
заяву (т.1.,а.с.49) посилається на пропуск
прокурором та позивачем строків
позовної давності, без поважних причин,
у зв'язку з чим, просить суд відмовити у
задоволенні позову повністю.

Частиною четвертою статті 267
Цивільного кодексу України
встановлено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмові у позові.

В пункті 2.2. своєї постанови № 10 від
29.05.2013 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" пленум
Вищого господарського суду України
роз'яснив, що висновок про застосування
позовної давності має відображатися у
мотивувальній частині рішення
господарського суду.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій не розглянули питання щодо
застосування позовної давності. Тексти
судових рішень не містять ніяких
висновків з приводу заяв відповідачів
про застосування позовної давності, що
є порушенням вимог статей 84, 105
Господарського процесуального кодексу
України щодо змісту судових рішень.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про судове рішення" № 6 від
23.03.2012 рішення з господарського спору
повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення має бути викладено чітко,
зрозуміло, грамотно (тобто не містити
граматичних і стилістичних помилок,
виправлень).

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого:

- чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин
сторін, виходячи з фактів, установлених
у процесі розгляду справи, та яка
правова норма підлягає застосуванню
для вирішення спору.

Оскаржувані в касаційному порядку
судові рішення наведеним вимогам не
відповідають.

Відповідно до пункту 3 статті 1119
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право скасувати рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції і передати
справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
судові рішення попередніх інстанцій -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013 та
рішення Господарського суду міста
Києва від 29.07.2013 у справі № 57/479-52/363-2012
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
В.А. Корсак

С у д д і
М.В. Данилова

Т.Б. Данилова