ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року Справа № 914/3774/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого, Мележик Н.І.,
Самусенко С.С. - доповідача,

розглянувши касаційну
скаргуТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Львівморепродукти"на рішення та
постанову господарського суду
Львівської області від 12 листопада 2013
року Львівського апеляційного
господарського суду від 28 січня 2014
рокуу справі№ 914/3774/13господарського
судуЛьвівської області за
позовомЛьвівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Львівморепродукти"простягнення
додаткової плати за скид стічних вод з
перевищенням допустимих забруднень в
сумі 12 895 грн. 77 коп. за участю
представника від позивача: Коваль Р.П.

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне
підприємство "Львівводоканал"
звернулося до господарського суду із
позовом до ТОВ "Львівморепродукти" про
стягнення додаткової плати за скид
стічних вод із перевищенням допустимих
забруднень в розмірі 12895,77 грн. Позов
обгрунтовано тим, що відповідач в
порушення умов договору №300030 від 18.03.2009
на подачу води з комунального
водопроводу та прийняття стічних вод
до каналізаційної мережі, Правил
приймання стічних вод підприємств у
систему міської каналізації Львова,
затверджених рішенням виконкому
Львівської міської ради від 18.09.2002 №292,
перевищив ліміт скиду забруднюючих
речовин в систему міської каналізації.
У зв'язку з наведеним відповідачу
нараховано додаткову плату за скид
понаднормових забруднень у сумі 12895,77
грн.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 12.11.2013 у справі
№914/3774/13 (суддя Рим Т.Я.), залишеним без
змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014 (судді: Гнатюк Г.М. - головуючий,
Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.), позов
задоволено повністю як обгрунтований,
стягнуто з відповідача на користь
позивача 10672,36 грн. та 1720,50 грн.
відшкодування витрат на оплату
судового збору, стягнуто з відповідача
в дохід міського бюджету міста Львова
2223,41 грн.

ТОВ "Львівморепродукти" не погодилося
із судовими рішеннями та звернулося до
Вищого господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить їх
скасувати, справу направити на новий
розгляд до місцевого господарського
суду.

Скаржник зазначає, що неодноразово
наголошував на незаконності Правил
приймання стічних вод підприємств у
систему міської каналізації Львова.
Також стверджує, що акт відбору стічних
вод №5231 від 29.03.2013 не містить даних про
час початку та кінця відбирання проби,
про метод відбирання проби, даних про
час поступлення проби в лабораторію
позивача та про час початку і
закінчення проведення лабораторного
вимірювання та даних про керівні
нормативні документи, якими керувалась
лабораторія, застосовуючи той чи інший
метод випробувань, що є порушенням
чинних КНД і ДСТУ. На думку скаржника
судам слід було зупинити провадження у
даній справі до вирішення
адміністративного спору про
оскарження місцевих Правил,
затверджених рішенням виконавчого
комітету Львівської міської ради за
№292 від 18.09.2002.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 27.05.2014 касаційну скаргу у
справі №914/3774/13 прийнято до
провадження.

Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права.

З дотриманням передбачених
законодавством меж перегляду справи в
касаційній інстанції, заслухавши
суддю-доповідача, представника
позивача, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права
господарськими судами попередніх
інстанцій, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що між
Львівським міським комунальним
підприємством "Львівводоканал" та ТОВ
"Львівморепродукти" (абонент) укладено
договір №300030 від 18.03.2009 на подачу води з
комунального водопроводу та прийняття
стічних вод до каналізаційної мережі.
Лімітом №1944 на скид забруднювальних
речовин в систему міської каналізації
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Львівморепродукт"
від 01.01.2013 встановлено допустимі
концентрації забруднюючих речовин у
стічних водах установи.

01.12.2006 між сторонами у справі укладено
договір №115 про приймання
наднормативно забруднених стічних вод.
За цим договором ЛМ КП "Львівводоканал"
приймає наднормативно забруднені
стічні води абонента, а абонент
здійснює скид наднормативно
забруднених стічних вод у каналізацію
і сплачує додаткову плату за приймання
цих вод на умовах, які визначені
договором згідно з Правилами приймання
стічних вод підприємств у комунальну
систему каналізації м. Львова.
Відповідно до пункту 3.2 договору №115
від 01.12.2006 абонент зобов'язується не
перевищувати тимчасового ліміту на
скид. Судами встановлено, що
відповідачу визначено тимчасовий
ліміт №1945 на скид забруднювальних
речовин в систему міської каналізації,
у якому наведено максимально допустимі
значення концентрацій забруднень у
його стічних водах.

Згідно п.1.5 Правил приймання стічних
вод підприємств у комунальні та
відомчі системи каналізації населених
пунктів України, затверджених наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України №37 від 19.02.2002, водоканали на
підставі цих Правил та Інструкції про
встановлення та стягнення плати за
скид промислових стічних вод у системи
каналізації населених пунктів
розробляють місцеві Правила приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації населеного пункту, у яких
встановлюються допустимі концентрації
(надалі - ДК) для кожної забруднюючої
речовини, що може скидатися
підприємствами в систему каналізації,
а також відображаються місцеві
особливості приймання стічних вод
підприємств у міську каналізацію.

Відповідно до п.2.4 вказаних Правил
підприємства зобов'язані виконувати в
повному обсязі вимоги місцевих Правил
та договору на послуги водовідведення,
дотримуватись установлених
водоканалом кількісних та якісних
показників стічних вод на
каналізаційних випусках підприємства,
оплачувати рахунки за скид
понаднормативних забруднень при
порушенні встановлених показників.

Відповідно до п.2.3 Інструкції про
встановлення та стягнення плати за
скид промислових стічних вод у системи
каналізації населених пунктів,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 19.02.2002
№37, нормативи плати за скид
понаднормативних забруднень у системи
каналізації населених пунктів (Н п)
установлюються в місцевих Правилах
приймання на рівні виробничої
собівартості очищення 1 куб. м стічних
вод з умістом забруднень у межах,
установлених в місцевих Правилах
приймання допустимих концентрацій
забруднюючих речовин.

Пунктом 3.2 Інструкції встановлено, що
при перевищенні рівня вмісту
забруднюючих речовин у стічних водах
підприємств, що скидаються в систему
каналізації, порівняно з встановленими
місцевими Правилами приймання,
підприємства сплачують водоканалу
плату за скид понаднормативних
забруднень.

За пунктом 2.6 Правил приймання стічних
вод підприємств у систему міської
каналізації Львова (надалі - місцеві
Правила), затверджених рішенням
виконавчого комітету Львівської
міської ради від 18.09.2002 №292,
встановлення абонентам режиму та
нормативів скидання забруднювальних
речовин у міську каналізацію,
формування висновку щодо
відповідності фактичних показників
якості стічних вод допустимим, а також
виконання розрахунку входять
винятково до компетенції водоканалу.

Відповідно до пункту 2.3 Правил
приймання №37 підприємства мають право
перевіряти розрахунки допустимих
концентрацій забруднюючих речовин в
стічних водах свого підприємства,
виконані водоканалом, та оскаржувати
їх; звертатися до господарського суду з
оскарженням неправомірно (на їх погляд)
виставлених рахунків та вимагати
проведення аналізу стічних вод
підприємства.

Згідно пунктів 3.1.5, 4.2.2.4, 8.4.3, 9.2.2
місцевих Правил приймання стічних вод
при виявленні перевищень якісних
показників стічних вод, водоканал
зобов'язаний нарахувати додаткову
плату за водовідведення, обчислену за
підвищеним коефіцієнтом кратності, а
відповідач зобов'язаний її сплатити.
Аналогічна вимога передбачена пунктом
3.6 Договору, відповідно до якої
скидання абонентом стічних вод з
перевищенням допустимих концентрацій
на його каналізаційному випуску
оплачується з відповідним підвищеним
коефіцієнтом. Визначення допустимих
концентрацій і нарахування додаткової
плати за послуги водовідведення
проводиться Львівводоканалом
відповідно до правил приймання.

Судами встановлено, що позивачем у
присутності представника відповідача
проведено вибірковий відбір проб
стічних вод останнього для проведення
головного і контрольного хімічних
аналізів, за результатами якого
складено акт №5231 від 29.03.2013. Вказаний
акт підписано уповноваженим
представником відповідача без
будь-яких зауважень.

Лабораторні дослідження, проведені
хіміко-бактеріологічною лабораторією
Львівводоканалу, зафіксували
перевищення допустимих тимчасовим
лімітом №1945 норм якісних показників
стічних вод.

На підставі пунктів 3.1.5, 9.2.2 місцевих
Правил та підпункту 3.6 Договору
позивачем нараховано відповідачу
додаткову плату за скид
понаднормативних забруднень, яка
згідно з розрахунком №4830/36 від 04.04.2013
становить 12895,77 грн.

Позивачем на адресу відповідача
надіслано претензію №4830 від 24.04.2013 про
сплату додаткової плати за скид
стічних вод з порушенням вимог Правил
щодо їх складу і властивостей на суму
12895,77 грн. Доказів оплати 12895,77 грн. та
доказів реагування на надіслану
претензію, проведення контрольного
аналізу відповідачем судам не надано.
Також судам не надано доказів
оскарження виконаних позивачем
розрахунків.

Згідно з пунктом 4.2 Інструкції про
встановлення та стягнення плати за
скид промислових та інших стічних вод у
системи каналізації населених пунктів,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 19 лютого
2002 року №37, плата за скид
понаднормативних забруднень
розподіляється наступним чином: 20
відсотків перераховуються водоканалом
до місцевих фондів охорони
навколишнього природного середовища,
що утворені в складі сільських,
селищних, міських бюджетів; 80 відсотків
залишаються у розпорядженні
водоканалу і використовуються на
відшкодування збитків водоканалу,
викликаних цими скидами, на ремонт і
поліпшення експлуатації
каналізаційної мережі та очисних
споруд, а також на розвиток
каналізаційного господарства
населеного пункту.

Доводи скаржника про невідповідність
чинному законодавству місцевих Правил
правильно не взято до уваги
попередніми судовими інстанціями.
Оскарження вказаних Правил
відповідачем у адміністративному
порядку не спростовує їх чинність
станом на прийняття рішення у даній
справі місцевим господарським судом,
доказів їх скасування суду надано не
було.

Помилкове посилання на ст.35 ГПК України
попередніми судовими інстанціями не
вплинуло на правильність застосування
вищенаведених положень нормативних
актів і договору та висновків
господарських судів.

Щодо посилань скаржника на
безпідставну відмову відповідачу у
зупиненні провадження у даній справі
до вирішення Галицьким районним судом
м.Львова справи про визнання
протиправними дій щодо затвердження
місцевих Правил приймання стічних вод
підприємств у систему міської
каналізації м.Львова колегія суддів
зазначає.

За ст.79 ГПК України господарський суд
зупиняє провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.

Попередні судові інстанції дійшли
висновку, що розгляд даної справи
можливий до вирішення Галицьким
районним судом м.Львова справи за
позовом про визнання протиправними дій
щодо затвердження місцевих правил
приймання стічних вод підприємств у
систему міської каналізації м.Львова,
а тому підстави для зупинення
провадження відсутні.

За статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх.

З урахуванням наведеного колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що доводи, викладені
заявником у касаційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони
фактично стосуються переоцінки
доказів у справі, що виходить за межі
компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст.1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ
"Львівморепродукти" залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 у справі
№ 914/3774/13залишити без змін.

Головуючий суддя
І. Плюшко

Судді:
Н. Мележик

С. Самусенко