ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р.
Справа № 922/1258/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. ,
суддя Потапенко В.І.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Лемента Я.О.

відповідача -Коваленко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1335
Х/3-9) на рішення господарського суду
Харківської області від 15.05.14 р. у
справі № 922/1258/14

за позовом Міністерства охорони
здоров'я України, м. Київ в особі
Державного підприємства "Укрвакцина"
МОЗ України, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Фармстандарт-Біолік", м. Харків

про розірвання договору та стягнення
639701,13 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Міністерство охорони здоров'я
України, м. Київ в особі Державного
підприємства "Укрвакцина" МОЗ України
звернувся до господарського суду з
позовною заявою, в якій просив
розірвати договір № 34/21-24 від 04.05.2012 р.
укладений між Міністерством охорони
здоров'я України та Публічним
акціонерним товариством
"Фармстандарт-Біолік" про закупівлю
товарів за державні кошти, стягнути з
Публічного акціонерного товариства
"Фармстандарт-Біолік" на користь
Міністерства охорони здоров'я України
639701,13 грн. з яких: 604066,50 грн. основного
боргу, 22345,17 грн. 3 % річних, 13289,46 грн.
інфляційних втрат та 14012,02 грн. судових
витрат.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 15.05.2014 р. у
справі № 922/1258/14 позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Фармстандарт - Біолік" на користь
Міністерства охорони здоров`я України
- 604066 грн. 50 коп. суми попередньої оплати
за договором № 34/21-24 від 04.05.2012 року; 7852
грн. 86 коп. - суми інфляційних втрат, 12238
грн. 39 коп. витрат зі сплати судового
збору. У задоволенні позовних вимог у
частині розірвання договору № 34/21-24 від
04.05.2012 р., укладеного між Міністерством
охорони здоров`я України та Публічним
акціонерним товариством "Фармстандарт
- Біолік" про закупівлю товарів за
державні кошти - відмовлено. У
задоволенні позовних вимог у частині
стягнення інфляційних втрат у сумі 5436,60
грн. та 22345,17 грн. 3% річних - відмовлено.

Публічне акціонерне товариство
"Фармстандарт-Біолік" з рішенням суду в
частині стягнення 7852,86 грн. інфляційних
втрат не погодилось, звернулось з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржуване рішення змінити та
відмовити у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення інфляційних втрат
у розмірі 7852,86 грн. та здійснити
перерозподіл розміру судового збору, з
мотивів та підстав, зазначених в
апеляційній скарзі.

Позивач у запереченні на апеляційну
скаргу просить рішення господарського
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення, посилаючись на законність
та обґрунтованість рішення суду, з
мотивів викладених у запереченні та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як свідчать матеріали справи, 04.05.2012 р.
між Міністерством охорони здоров'я
України (довіритель) та державним
підприємством "Укрвакцина" (повірений)
укладено договір-доручення № 30/21-24. (а.
с. 24-26).

Відповідно до умов договору-доручення,
повірений зобов'язався виконувати від
імені довірителя певні дії, а саме,
приймання лікарських засобів, виробів
медичного призначення та інших
товарів, робіт та послуг, що
централізовано закуповуються
довірителем у постачальника (далі -
товар) та організація постачання
товару до закладів охорони здоров'я
відповідно до розподілу товару за
номенклатурою у кількісному і
вартісному виразі та у розрізі
адміністративно - територіальних
одиниць, затвердженого наказом
Міністерства охорони здоров'я України.

Пунктом 1.1.2., 1.1.3. договору передбачено
обовязок здійснювати відповідні дії
для належного приймання, зберігання та
доставки товару до закладів охорони
здоров'я, а також здійснювати контроль
за виконанням договорів про закупівлю,
укладених довірителем з
постачальниками за певною бюджетною
програмою.

Так, 04.05.2012 р. між позивачем та
відповідачем укладений договір № 34/21-24
про закупівлю товарів за державні
кошти (надалі - договір), за яким
постачальник (відповідач)
зобов'язується у 2012 році поставити
препарати імунобіологічні, зазначені в
Специфікації (додаток №1), (далі - товар),
а замовник (позивач) оплатити такий
товар на умовах цього договору.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
закупівля товару здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету за
бюджетною програмою КПКВК 2301400
"Забезпечення медичних заходів окремих
державних програм та комплексних
заходів програмного характеру" за
напрямом "Програми і централізовані
заходи з імунопрофілактики".

Товар постачається уповноваженому
підприємству замовника (позивача) - ДП
"Укрвакцина" (далі - уповноважене
підприємство), з метою подальшої його
поставки до закладів охорони здоров'я.

На виконання п. 1.1 договору, сторонами
підписано специфікацію (додаток № 1) на
суму 604066,50 грн. (а. с. 21).

У п. 1.2 договору зазначено: найменування
товару: 24.42.2 Препарати фармацевтичні
різні (Препарати імунобіологічні)
найменування товару: Лот 7 - Анатоксин
або вакцина для профілактики дифтерії
та правця (АДП), відповідно до додатку
№1. Кількість товару: 402711 доз.

Пунктом 3.1., 3.2 договору передбачено, що
валютою договору є гривня України.;
сума цього договору становить 604066,50
грн., без ПДВ; сума цього договору може
бути зменшена за взаємною згодою
сторін.

У п. 4.1 договору зазначено, що
розрахунки за товар здійснюються
шляхом перерахування грошових коштів
на рахунок постачальника, наведений у
реквізитах постачальника, на підставі
видаткової накладної.

Згідно з п. 4.2 договору оплата
здійснюється замовником протягом семи
робочих днів після поставки товару на
склад уповноваженого підприємства, за
повідомленням уповноваженого
підприємства про таку поставку, у разі
відсутності фінансування - після
поставки товару, по мірі надходження
фінансування з Державного бюджету
України. Замовник має право
передбачати попередню оплату, яка
здійснюється відповідно до постанови
Кабінету міністрів України від 09.10.2006 р.
№ 1404 у термін до 90 днів з моменту оплати
у розмірі до 100% від ціни договору на
підставі рахунку, виставленого
постачальником. Постачальник протягом
трьох місяців з дня надходження коштів,
як попередньої оплати, підтверджує їх
використання за призначенням згідно з
актом про поставку (передачу) товару
про використання коштів за
призначенням.

На виконання умов договору позивач
перерахував на рахунок відповідача 100%
попередню оплату за товар, що
підтверджується копією платіжного
доручення № 1991 від 18.12.2012 р. на суму
604066,50 грн. (а. с. 30).

В пункті 5.1 договору сторони домовилися
про те, що постачальник забезпечує
поставку товару, на умовах поставки DDP -
м. Обухів (у значенні міжнародних
правил Інкотермс-2000) на склад
уповноваженого підприємства за
адресою: Київська область, м. Обухів,
вул. Каштанова, 66-а, у відповідності до
узгодженого графіку поставки (Додаток
№ 2).

На виконання пункту 5.1 договору,
сторонами узгоджено та підписано
графік поставки, відповідно до умов
якого, відповідач повинен поставити
товар на суму 604066,60 грн. у грудні 2012
року (а. с. 22).

Відповідач повинен здійснити поставку
товару до 31.12.2012 року включно, але
поставку товару відповідач не
здійснив, чим порушив умови договору

Позивач у позовній заяві зазначає про
те, що відповідач не виконав свої
зобов'язання за договором, товар не
поставив. Крім того, факт не поставки
товару підтверджується:

- рішенням господарського суду
Харківської області від 20.11.2013 р. у
справі № 922/3924/13 за позовом
Міністерства охорони здоров"я

України в особі Державного
підприємства "Укрвакцина" МОЗ України,
м.

Київ до ПАТ "Фармстандарт-Біолік" про

стягнення 151620,00 грн. неустойки, яким
стягнуто з ПАТ "Фармстандарт-Біолік" на
користь Міністерства охорони здоров"я
України пені у розмірі 109336,03 грн. та
штрафу у розмірі 42284,66 грн. В подальшому
зазначене рішення залишено в силі
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 19.03.2014 р. вищезазначені
рішення та постанова також залишені
без змін.

- рішенням від 02.12.2013 р.
господарського суду Харківської

області по справі № 922/4700/13 за позовом
Міністерства охорони

здоров'я України до ПАТ
"Фармстандарт-Біолік" про спонукання до
виконання договору, зобов'язано ПАТ
"Фармстандарт-Біолік" виконати умови
договору № 34/21-24 про закупівлю товарів
за державні кошти від 04.05.2012 р. шляхом
поставки товару: 24.42.2 Препарати
фармацевтичні різні (Препарати
імунобіологічні) - Анатоксин або
вакцина для профілактики дифтерії та
правцю (АДП) далі - Товар) у кількості 402
711 доз., на загальну суму 604 066,50 грн.

Зазначені обставини щодо невиконання
умов договору стали підставою для
звернення позивача до суду з позовом у
даній справі.

Викладені в рішенні господарського
суду висновки суд вважає такими, що
відповідають фактичним обставинам
спору та матеріалам справи, їм надана
правильна та належна правова оцінка, в
зв'язку з чим відсутні підстави для
задоволення апеляційної скарги і
скасування даного рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь -які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до вимог ст. ст. 626-629 ЦК
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна у
договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк(термін).

Як було зазначено вище, в пункті 5.1.
договору сторони передбачили обов'язок
постачальника поставити товар у
відповідності до узгодженого графіку
поставки, який є додатком № 2 до
договору.

В узгодженому сторонами графіку
поставки, який є додатком № 2 до
договору встановлено строк поставки -
грудень 2012 року.

Сторонами не вносились зміни в пункт 5.1.
договору та у графік поставки, який є
додатком № 2 до цього договору, а тому
останнім днем поставки згідно з
умовами договору є 31.12.2012 р.

Проте відповідач не здійснив поставку
товару у встановлений строк, що
встановлено також рішенням
господарського суду Харківської
області від 02.12.2013 року у справі №
922/4700/13 за позовом Міністерства охорони
здоров'я України, м. Київ в особі
Державного підприємства "Укрвакцина",
м. Київ до Публічного акціонерного
товариства "Фармстандарт-Біолік", м.
Харків. Дане судове рішення набрало
законної сили (а. с. 72-77).

Отже, відповідач не виконав свої
зобов'язання щодо поставки продукції,
чим істотно порушив умови укладеного
між сторонами договору.

Відповідно до частини 2 статті 693
Цивільного кодексу України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення
суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України та частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як свідчать матеріали справи, позивач
на виконання умов договору (п. 4.2.)
перерахував на рахунок відповідача 100%
попередньої оплати за товар, про що
свідчить платіжне доручення № 1991 від
18.12.2012 р. на суму 604066,50 грн.

Відповідно до узгодженого сторонами
графіку поставки вбачається, що
відповідач повинен був здійснити
поставку товару на загальну суму 604066,50
грн. до 31.12.2012 р.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновками
господарського суду про задоволення
позову в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
попередньої плати у розмірі 604066,50 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Однак, в даному випадку підстави для
застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо
стягнення з відповідача 3 % річних
відсутні, оскільки за такі дії
відповідач несе відповідальність,
передбачену ч. 3 ст. 693 ЦК України, коли
на суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
ст. 536 ЦК Кодексу від дня, коли товар мав
бути переданий, до дня фактичного
передання товару покупцеві або
повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Враховуючи викладене, також законними
та обґрунтованими є висновки суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 5436,60 грн. інфляційних втрат
та 22345,17 грн. 3% річних.

Що стосується позовних вимоги в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача нарахованих
інфляційних втрат на суму попередньої
оплати у розмірі - 13289,46 грн., суд
зазначає наступне.

Пунктом 7.2 договору сторонами
передбачено, що у випадку затримки
поставки товару понад термін,
встановлений п. 5.1. договору,
постачальник сплачує замовнику пеню у
розмірі 0,1 % від вартості
непоставленого товару за кожний день
прострочення поставки товару, а за
прострочення понад 30 календарних днів
з постачальника додатково стягується
штраф в розмірі 7% від вартості
непоставленого (неприйнятого) товару, а
у разі здійснення попередньої оплати
постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про стягнення з відповідача
інфляційних втрат у розмірі 7852,86 грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач звернувся до суду із позовом
про розірвання договору від 04.05.2012 року
№ 34/21-24 про закупівлю товарів за
державні кошти 01.04.2014 року,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з
метою припинення договірних
зобов'язань позивач надіслав на адресу
відповідача пропозицію від 05.02.2013 р. №
01.05.20-05/123 від 05.02.2014 р. щодо розірвання
договору № 34/21-24 від 04.05.2012 р. про
закупівлю товарів за державні кошти та
додаткову угоду № 3 до договору про
розірвання зазначеного договору. Але
відповіді на пропозицію щодо
розірвання спірного договору ві
відповідач не отримав.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до статті 180 Господарського
кодексу України господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому раз
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського
кодексу України, зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Враховуючи, що сторонами не укладалось
угод щодо внесення змін до п. 5.1.
договору та графіку поставки, а згідно
зі ст. 629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим до виконання. А
тому, відповідач був зобов'язаний
поставити товар до 31.12.2012 р., проте на
порушення зазначеного обов'язку товар
не поставив.

У пункті 7.15. договору сторони також
передбачили, що договір фактично діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна договору вчиняється у
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

В пункті 10.1. сторони чітко передбачили,
що договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами та діє до
31.12.2012 р.

При цьому будь-яких доказів зміни
сторонами строку дії договору
(пролонгації) в розумінні чинного
законодавства позивач до матеріалів
справи не надав.

Зважаючи на наведене, господарський
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що на час
звернення позивача до суду з даним
позовом договір № 34/21-24 від 04.05.2012 р. про
закупівлю товарів за державні кошти є
припиненим у зв'язку зі спливом строку
його дії, тому правові підстави для
розірвання договору відсутні.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Харківської
області від 15.05.14 р. у справі № 922/1258/14
прийнято з урахуванням фактичних
обставин справи та чинного
законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в
рішенні господарського суду
відповідають вимогам законодавства та
фактичним обставинам справи, а мотиви
заявника скарги, з яких вони
оспорюються не можуть бути підставою
для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст.
105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 15.05.14 р. по
справі № 922/1258/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано 16.06.2014
р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Потапенко В.І.