Господарський суд
Чернігівської області
Р І Ш Е Н Н Я

"10" червня 2014 року
Справа №927/787/14

За ПОЗОВОМ: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ніжинське
племпідприємство"

вул. Борзнянський шлях, 44, м. Ніжин,
Чернігівська область, 16600

До ВІДПОВІДАЧА-1: Ніжинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області

вул. Батюка, 5-А, м. Ніжин, Чернігівська
область, 16600

ВІДПОВІДАЧА-2: Головного
управління Держземагенства в
Чернігівській області

пр-т Миру, 14, м. Чернігів, 14005

Про переведення земель і скасування
державного акту

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: Сідько В.І. - директор,
наказ №1 від 27.05.2013.

Від Відповідача-1: Гомоляко О.В. -
завідувач сектору, дов.№03-08/1083 від
06.05.2014.

Від Відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ніжинське
племпідприємство" подано позовну заяву
до Ніжинської районної державної
адміністрації Чернігівської області
та Головного управління
Держземагенства в Чернігівській
області, в якій Позивач просить:

1) скасувати державний акт на право
колективної власності на землю,
виданий відкритому акціонерному
товариству "Ніжинське
племпідприємство" серії ЧН №000040,
зареєстрований у книзі записів
державних актів на право колективної
власності на землю 30 червня 2000 року за
№31а;

2) скасувати запис про реєстрацію
Державного акту на право колективної
власності на землю, виданого
відкритому акціонерному товариству
"Ніжинське племпідприємство" серії ЧН
№000040;

3) перевести до земель державної
власності Липоворізької сільської
ради Ніжинського району Чернігівської
області землі під господарськими
будівлями та дворами площею 3,25 га,
розташованими за адресою м. Ніжин, вул.
Борзнянський шлях, 44 Чернігівської
області, що увійшли до складу земель, на
які видавався Державний акт на право
колективної власності на землю
відкритому акціонерному товариству
"Ніжинське племпідприємство" серії ЧН
№000040, зареєстрований у книзі записів
державних актів на право колективної
власності на землю 30 червня 2000 року за
№31а.

Ухвалою суду від 28.05.2014 дану заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі №927/787/14.

До початку судового засідання 10.06.2014
від Відповідача-2 надійшло клопотання
про розгляд справи без участі
повноважного представника
Відповідача-2 у зв'язку з неможливістю
забезпечення його явки в судове
засідання.

Одночасно до початку судового
засідання від Відповідача-2 надійшов
відзив на позов, у якому Відповідач-2
вважає необґрунтованими позовні
вимоги з огляду на таке.

Стаття 125 Земельного кодексу України
визначає, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Порядок ведення поземельної книги і
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 09.09.2009 №1021
передбачав, що державна реєстрація
земельної ділянки та державного акта
проводились територіальним органом
Держземагентства за її
місцезнаходженням.

Разом з цим, з метою реалізації
практичних заходів по виконанню
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.07.2011 №791 "Про внесення змін до
постанов Кабінету Міністрів України
від 09.09.2009 №1021 і від 18.08.2010 №749 та
визнання такою, що втратила чинність,
постанови Кабінету Міністрів України
від 25.12.1998 №2073" та відповідно до наказу
Держземагентства України від 11.08.2011 №542
книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі
закриті.

Також постанова Кабінету Міністрів
України від 09.09.2009 №1021 "Про
затвердження порядків ведення
Поземельної книги і Книги записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі"
втратила свою чинність відповідно до
положень постанови Кабінету Міністрів
України від 17.10.2012 №1051 "Про
затвердження порядку ведення
Державного земельного кадастру".

З набранням чинності з 01.01.2013 Закону
України "Про Державний земельний
кадастр" від 07.07.2012 та Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 №1051,
посвідчення права власності на
земельну ділянку здійснюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" без
оформлення державних актів.

Відповідно до положень пункту 9 розділу
VІ "Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про Державний
земельний кадастр" видача державних
актів здійснювалась територіальними
органами Держкомзему України при
проведенні державної реєстрації
земельної ділянки лише до 01 січня 2013
року.

На даний час територіальним
органам Держземагентства чинним
законодавством не надано повноважень з
державної реєстрації прав на земельну
ділянку або скасування державної
реєстрації.

Починаючи з 01 січня 2013 року функції
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, у тому числі на
земельні ділянки, переходять до
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань державної реєстрації прав -
Міністерства юстиції та його
територіальних управлінь юстиції. Від
імені Міністерства юстиції ці функції
виконуватимуть Державна реєстраційна
служба України та її структурні
підрозділи. Державна реєстрація
речових прав здійснюватиметься шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Оскільки Позивач ставить питання про
скасування запису про реєстрацію
державного акту на право колективної
власності на землю, Відповідач-2 вважає,
що в даному випадку Відповідачем має
бути Реєстраційна служба Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Чернігівській області.

У судовому засіданні представник
Відповідача-1 надала письмові
пояснення, у яких зазначено, що
інформацією про те за ким
зареєстровані спірні земельні ділянки
Ніжинська районна державна
адміністрація на даний час не володіє.
Вказані в позові земельні ділянки
фактично є землями колективної
власності сільськогосподарського
призначення (під господарськими
будівлями та дворами), оскільки
паюванню вони не підлягали і
залишились в колективній власності.

З 01.01.2013 року в Земельному кодексу
України змінені повноваження районних
державних адміністрацій щодо передачі
земельних ділянок у власність або у
користування. Відповідно до п.п.3,4 ст. 122
Земельного кодексу України районні
державні адміністрації на їхній
території передають земельні ділянки
із земель державної власності у
власність або у користування у межах
сіл, селищ, міст районного значення для
всіх потреб та за межами населених
пунктів для ведення водного
господарства, будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району та для
індивідуального дачного будівництва.

Таким чином Ніжинська районна
державна адміністрація не наділена
повноваженнями щодо розпорядження
спірними земельними ділянками.

У судовому засіданні 10.06.2014 представник
Позивача підтримала позовні вимоги.

Представник Відповідача-1 виклала
заперечення проти позову.

Враховуючи, що Відповідач-2 до початку
судового засідання 10.06.2014 року надав
відзив на позов та просив розглядати
справу без участі його представника,
явка Відповідача-2 обов'язковою не
визнавалася, суд приходить висновку
про розгляд справи за наявними
матеріалами та без участі представника
Відповідача-2.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами на підставі ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи та
надані докази, заслухавши пояснення
представників Позивача та
Відповідача-1, суд,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із матеріалів
справи, Липоворізькою сільською Радою
народних депутатів Ніжинського району
Чернігівської області відповідно до
рішення Липоворізької сільської Ради
народних депутатів від 16 травня 2000 року
№29 ВАТ "Ніжинське племпідприємство"
було видано Державний акт на право
колективної власності на землю серії
ЧН №000040 від 30 червня 2000 року, згідно
якого товариству передано у колективну
власність 252,0 гектарів землі для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Акт зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право колективної
власності на землю за №31а.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 12 серпня 2008
року по справі №9/196б/56б/34б ліквідовано
банкрута відкрите акціонерне
товариство "Ніжинське
племпідприємство" як юридичну особу.

Згідно виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Товариство з
обмеженою відповідальністю "Ніжинське
племпідприємство" зареєстроване в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
22.01.2005, дата та номер запису 27.05.2013,
№0001032.

Як вбачається з листа Управління
Держземагентства у Ніжинському районі
Чернігівської області Головного
управління Держземагентства у
Чернігівській області від 09.04.2014
№08-19/1714, відповідно до Державного акту
на право колективної власності по
Липоворізькій сільській раді за ВАТ
"Ніжинське племпідприємство"
обліковувалося 252,0 га. Станом на 09.04.2014 з
вказаної площі: 235,2 га - передано в
приватну власність громадянам (паї), 3,7
га - ліси та лісовкриті площі, 1,0 га - під
водою, 1,6 га - болото, 4,6 га - під шляхами
та прогонами, 3,25 га - під господарськими
будівлями та дворами, 2,65 га - землі під
господарськими будівлями та дворами,
на яких розташовані викуплені будівлі,
передані в користування для ведення
товарного сільськогосподарського
товариства.

В матеріалах справи містяться копії
технічних паспортів Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ніжинське
племпідприємство" на нежитлові
будівлі: літера "Ж" - гараж, літера "К" -
зерновий склад, літера "З" - зерновий
склад, літера "Л" - склад ПММ, літера
"С"-приміщення контори, виготовлених КП
"Ніжинське міжміське бюро технічної
інвентаризації" 11.05.2013. Вказані
нежитлові будівлі розташовані в с.
Липовий Ріг, вул. Борзнянський
шлях, 2.

Позивач звертався до Головного
управління Держземагентства у
Чернігівській області з проханням
надати дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 3,25 га в оренду
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Ніжинське
племпідприємство" для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва (обслуговування та
експлуатації виробничих будівель та
споруд) на території Липоворізької
сільської ради Ніжинського району.

Листом від 04.09.2013 №03-28/9127 Головне
управління Держземагентства у
Чернігівській області повідомило
Позивачу, що відповідно до наявної
інформації земельна ділянка, на якій
розташовано майно Позивача, включена
до державного акту на право
колективної власності колишнього ВАТ
"Ніжинське племпідприємство", який на
даний час не скасовано, тобто право
власності не припинено.

Одночасно в даному листі зазначено, що
згідно із статтею 22 Земельного кодексу
України землі під господарськими
будівлями і дворами є землями
сільськогосподарського призначення
(несільськогосподарські угіддя).

Відповідно до Указу Президента України
"Про порядок паювання земель, переданих
у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям" від 08.05.1995 №720/95 землі
сільськогосподарського призначення
(несільськогосподарські угіддя)
паюванню не підлягали.

Частиною першою статті 30 Земельного
кодексу України передбачено, що при
ліквідації сільськогосподарських
підприємств несільськогосподарські
угіддя, що перебували у їх власності,
розподіляються відповідно до
установчих документів цих підприємств
або за згодою власників земельних
часток (паїв). У разі недосягнення згоди
це питання вирішується у судовому
порядку.

Відповідно до роз'яснення
Держземагентства України від 29.07.2013
№13550/17/7-13 у разі відсутності рішення
органу виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про припинення права
колективної власності на земельні
ділянки (несільськогосподарські
угіддя) реформованих колективних
сільськогосподарських підприємств,
при розпорядженні земельними
ділянками сільськогосподарського
призначення під господарськими
будівлями та дворами необхідно
керуватися статтею 30 Земельного
кодексу України.

Виходячи з вимог пункту 4 статті 122
Земельного кодексу України надання
земельних ділянок із земель
колективної власності не входить до
компетенції центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальних органів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач
посилається, зокрема, на те, що йому
передано нерухоме майно, яке
знаходиться на земельній ділянці
площею 3,25 га за адресою: м. Ніжин, вул.
Борзнянський шлях, 44 (на території
Липоворізької сільської ради
Ніжинського району Чернігівської
області), і йому з метою реєстрації
права власності на дане нерухоме майно
необхідно встановити право
землекористування. Позивач не має
можливості реалізувати своє право
користування нерухомим майном,
оскільки не має належним чином
оформлених документів та не може
отримати землі під будівлями у
користування, оскільки не скасовано
державний акт на право колективної
власності ВАТ "Ніжинське
племпідприємство".

З метою приведення питань
землекористування до відповідності з
вимогами чинного законодавства
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ніжинське
племпідприємство" зверталось з
відповідними заявами до Ніжинської
районної державної адміністрації,
Головного управління
Держаземагентства у Чернігівській
області, але отримало відповіді, що на
теперішній час вказані установи не
мають повноважень для вирішення
даного питання.

Крім того, Позивач вважає, що для
вирішення спору необхідно перевести до
земель державної власності
Липоворізької сільської ради
Ніжинського району Чернігівської
області землі під господарськими
будівлями та дворами площею 3,25 га, що
розташовані за адресою м. Ніжин, вул.
Борзнянський шлях, 44 Чернігівської
області та увійшли до складу земель, на
які видавався Державний акт на право
колективної власності на землю ВАТ
"Ніжинське племпідприємство".

Згідно листа Управління
Держземагентства у Ніжинському районі
Чернігівської області від 04.06.2014
№08-19/2416, копія якого міститься в
матеріалах справи, земельна ділянка,
на якій розташовані нежитлові будівлі,
які знаходяться за адресою: с. Липів
Ріг, вул. Борзнянський шлях, 2 (фактично
за межами населеного пункту) як окрема
ділянка не сформована, кадастровий
номер не присвоєний. Дана ділянка є
складовою частиною земельної ділянки
площею 252,0 га, на яку ВАТ "Ніжинське
племпідприємство" видано Державний акт
на право колективної власності на
землю серії ЧН №000040, зареєстрований в
Книзі записів державних актів на право
колективної власності на землю за №31а.
Вказана земельна ділянка паюванню не
підлягала і залишилася в колективній
власності.

Відповідно до технічного звіту по
складанню "Схеми поділу земель
колективної власності Липоворізької
сільської ради Ніжинського району
Чернігівської області на земельні
частки (паї) ВАТ "Ніжинське
племпідприємство" вся площа
розпайованих земель складає 235,2 га, з
них ріллі 235,2 га. Загальна кількість
пайовиків (власників сертифікатів) 75
чоловіків. Усі громадяни власники
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) реалізували своє право та
отримали правовстановлюючі документи
на земельні ділянки.

Решта земель це
несільськогосподарські угіддя земель
сільськогосподарського призначення
загальною площею 16,8 га (в тому числі і
під господарськими будівлями та
дворами площею 5,9 га).

Відповідно до Указу Президента України
від 08.05.1995 №720/95 "Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям" паюванню
підлягають сільськогосподарські
угіддя, передані у колективну
власність колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам, у тому числі створеним на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств.

Землі несільськогосподарського
призначення, а саме під господарськими
будівлями та дворами не підлягали
паюванню та залишені в колективній
власності.

У наданих письмових поясненнях
Головне управління Держземагенства у
Чернігівській області також
посилається на інформацію, надану
Управління Держземагентства у
Ніжинському районі Чернігівської
області (лист від 04.06.2014 №08-19/2416).

Досліджуючи позовні вимоги та
заперечення на позов суд доходить
наступних висновків.

Згідно з абз.3 ст.20 Господарського
кодексу України:

"Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом:

· визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом."

Відповідно до абз. "г" п.3 ст.152
Земельного кодексу України:

"Захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом:

г) визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування."

З викладеного вбачається, що
належним способом захисту саме в
господарському судочинстві є визнання
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, що регулюють
господарсько-земельні правовідносини,
а не їх скасування, як просить Позивач.

Судом витребовувалося від Позивача
письмове пояснення з відповідним
нормативно-правовим обґрунтуванням та
наданням доказів, якими нормативними
актами (Кодексами чи Законами), які
регулюють земельні правовідносини,
визначені підстави скасування або
визнання недійсними державних актів на
право власності на землю та які докази
наявності однієї з таких підстав в
даному випадку.

В наданих поясненнях Позивач послався
на п.11 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу
України, згідно якого право власності
припиняється у разі припинення
юридичної особи, і зазначив, що за
рішенням суду припиняється право
власності на земельні ділянку шляхом
відміни запису про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку, а
також визнається незаконним та
скасовується рішення органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування.

Разом з тим, жодної норми чинного
земельного законодавства, яке б
передбачало припинення права
власності на земельні ділянку саме
шляхом відміни запису про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку, а також визнання незаконним та
скасування рішення органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування, Позивач не навів.

При цьому, Позивач зазначив, що таку
думку висловило Державне агентство
земельних ресурсів України в листі від
04.12.2013.

Проте, листи та думки органів державної
виконавчої влади не є
нормативно-правовими актами, які мають
обов'язковий характер та повинні
застосовуватися судами України.

Крім того, суду такий лист не
представлений, а тому залишилося
невідомим, які норми чинного
земельного законодавства привели
Держземагенство до таких висновків.

Згідно п.2.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 N6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин»:

"Державні акти про право власності або
право постійного користування на
земельну ділянку є документами, що
посвідчують відповідне право і
видаються на підставі рішень Кабінету
Міністрів України, обласних, районних,
Київської і Севастопольської міських,
селищних, сільських рад, Ради
Міністрів Автономної Республіки Крим,
обласної, районної, Київської і
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності
або постійного користування
земельними ділянками, недійсними
можуть визнаватися як зазначені
рішення, на підставі яких видано
відповідні державні акти, так і самі
акти про право власності чи
постійного користування.

Разом з тим господарським судам слід
враховувати, що право, посвідчене
державними актами, є похідним від
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність чи в користування,
а тому з огляду на приписи частини
першої статті 16 ЦК України та статті 152
ЗК України захист прав осіб на земельні
ділянки не може здійснюватися лише
шляхом визнання відповідного
державного акта недійсним, якщо
рішення, на підставі якого видано цей
державний акт, не визнано недійсним у
встановленому порядку. "

Таким чином, суд не може визнати
недійсним Державний акт на право
колективної власності на землю серії
ЧН №000040 від 30 червня 2000 року без
визнання недійсним рішення
Липоворізької сільської Ради народних
депутатів від 16 травня 2000 року №29, яке
стало підставою видачі цього акту.

Разом з тим, позовна вимога про
визнання недійсним даного рішення
Позивачем не заявлена.

Крім того, згідно з ч.1 ст.155
Земельного кодексу України:

«У разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.»

Згідно абз.1 п.2 Роз`яснення Президії
Вищого арбітражного суду України за
N02-5/35 від 26.01.2000р. «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів»:

«Підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів підприємства чи
організації - позивача у справі. Якщо
за результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, у
господарського суду немає правових
підстав для задоволення позову.»

З викладеного вбачається, що
визнати недійсним рішення органу
державної влади або місцевого
самоврядування, зокрема і про надання
земельної ділянки у власність, та
виданий на підставі такого рішення
державний акт можна лише з підстав їх
незаконності, невідповідності вимогам
чинного законодавства та порушення
прав осіб саме в момент прийняття цих
рішень.

Разом з тим, в якості підстави
позовних вимог Позивач наводить
обставину, яка виникла значно пізніше,
а саме ліквідацію банкрута ВАТ
"Ніжинське племпідприємство" як
юридичну особу, у власність якого
спірним державним актом були передані
спірні земельні ділянки.

Доказів невідповідності чинному
законодавству спірного державного
акту та рішення Липоворізької
сільської Ради народних депутатів від
16 травня 2000 року №29, що стало підставою
видачі даного акту, або порушення ними
прав Позивача саме в момент їх
прийняття та видачі, Позивачем суду не
представлено.

З урахуванням викладеного, суд
доходить висновку, що позов в частині
скасування державного акту на право
колективної власності на землю серії
ЧН №000040, виданого відкритому
акціонерному товариству "Ніжинське
племпідприємство", задоволенню не
підлягає.

Враховуючи, що друга та третя позовні
вимоги, а саме:

2) скасувати запис про реєстрацію
Державного акту на право колективної
власності на землю, виданого
відкритому акціонерному товариству
"Ніжинське племпідприємство" серії ЧН
№000040;

3) перевести до земель державної
власності Липоворізької сільської
ради Ніжинського району Чернігівської
області землі під господарськими
будівлями та дворами площею 3,25 га,
розташованими за адресою м. Ніжин, вул.
Борзнянський шлях, 44 Чернігівської
області, що увійшли до складу земель, на
які видавався Державний акт на право
колективної власності на землю
відкритому акціонерному товариству
"Ніжинське племпідприємство" серії ЧН
№000040, зареєстрований у книзі записів
державних актів на право колективної
власності на землю 30 червня 2000 року за
№31а,

фактично є похідними від першої
позовної вимоги, вони також не
підлягають задоволенню.

Крім того, стосовно даних вимог суд
відмічає наступне.

Способи захисту прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
визначені ч.3 ст.152 Земельного кодексу
України і не передбачають таких
способів як скасування записів про
реєстрацію державних актів на право
колективної власності на землю чи
переведення землі від одного власника
та однієї форми власності до іншого
власника і другої форми власності.

Згідно з п. «д» ч.3 ст.152 Земельного
кодексу України:

«Захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом:

д) застосування інших,
передбачених законом, способів.»

Крім того, як вірно зазначив Позивач,
згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу
України, суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Проте, Позивачем суду не наведено, яка
частина, якої статті, якого Кодексу чи
Закону передбачає вищевказані способи
захисту його порушених прав чи
охоронюваних законом інтересів, в тому
числі і припинення права власності на
земельні ділянку саме шляхом відміни
запису про державну реєстрацію права
власності на земельну ділянку, а також
визнання незаконним та скасування
рішення органу державної влади або
органу місцевого самоврядування.

Витребуваних судом письмових пояснень
з відповідним нормативно-правовим
обґрунтуванням та наданням доказів
наявності у господарських судів
компетенції та повноважень
скасовувати записи про реєстрацію
зазначених державних актів з книг
запису та саме переводити землі від
одного власника та однієї форми
власності до іншого власника і другої
форми власності, тобто підвідомчості
господарському суду таких спорів, і
визначення чинним земельним
законодавством таких форм захисту
порушених прав на землю Позивач суду
не представив.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

На підставі викладеного, суд доходить
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.22, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 13 червня 2014
року.

Суддя І.В.
Кушнір