ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.2014
Справа № 905/2393/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Мирошниченка Я.С., при
секретарі судового засідання Займак
Н.М., розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний двір
"Українська товарна спілка", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгрозакупівля",
м.Донецьк

про стягнення заборгованості у
розмірі 77000,00грн, 3% річних у розмірі
835,4грн., пені у розмірі 3620,00грн., -

За участю представників сторін:

від позивача: Шишкіна Л.І. - за
довіреністю

від відповідача: Ковалевська Н.В. - за
довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний двір
"Українська товарна спілка", м.Київ
(далі-Позивач) звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгрозакупівля",
м.Донецьк (далі-Відповідач) про
стягнення заборгованості у розмірі
77000,00грн, 3% річних у розмірі 835,4грн.,
пені у розмірі 3620,00грн.

В обґрунтування позовних вимог,
Позивач посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язань за
Договором поставки №5138 від 05.11.2013р. в
частині розрахунків за поставлений
товар, внаслідок чого утворилась
заборгованість - 77000,00грн

Крім того, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача, 3% річних у
розмірі 835,4грн.та пеню у розмірі
3620,00грн.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує посиланням
ст.ст. 526, 549, 552, 625, 629, 655,
692, 712 ЦК України, ст.ст. 173-175,193 ГК
України, ст.ст.1, 12, 13, 15, 22, 54-57 ГПК
України.

На підтвердження позовних вимог
Позивач надав суду (у копіях): договір
поставки №5138 від 05.11.2013р., видаткову
накладну №13/11-13 від 13.11.2013р.,
довіреність №701 від 12.11.2013р., претензію
№4240/3 від 30.01.2014р., претензію №4240/4 від
27.03.2014р., докази направлення на адресу
Відповідача, правоустановчі документи
на Позивача.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 10.04.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі. Справу
призначено для розгляду на 13.05.2014р.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 13.05.2014р. у зв'язку із перебуванням
судді Мирошниченка Я.С. у відрядженні,
справу передано судді Сич ЮВ.

Представник Позивача у судовому
засіданні 13.05.2014р. підтримав позовні
вимоги, надав довідку, у якій
повідомляє, що у провадженні
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішує
спори, немає справи зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав та не має рішення цих органів з
такого спору.

У зв'язку з нез'явленням Відповідача, з
метою надання йому права на захист
своїх прав та інтересів, ненаданням
сторонами витребуваних документів в
повному обсязі та необхідністю надання
додаткових доказів розгляд справи
відкладався судом з 13.05.2014р. на 11.06.2014р.

06.06.2014р. Представник Відповідача через
канцелярію суду надав відзив №001 від
06.06.2014р. в якому не визнає позовні
вимоги в повному обсязі та витребувані
судом документи.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 11.06.2014р. у зв'язку з поверненням з
відрядження справу № 905/2393/14 передано
судді Мирошниченко Я.С.

Представники Сторін клопотання щодо
фiксацii судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здiйснювався без застосування
техничного фiксування судового процесу
у відповідності до ст. 81-1 ГПК Украiни.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення Сторін всебiчно i
повно з'ясувавши всi фактичні
обставини справи, об'ективно оцiнивши
докази, якi мають значення для вирiшення
справи, суд:

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2013 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельний двір «Українська
товарна спілка», м. Київ (надалі -
Позивач/Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«УКРАГРОЗАКУПІВЛЯ», м. Донецьк (надалі -
Відповідач/Покупець), укладено Договір
ПОСТАВКИ №5138 (надалі-Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, в порядку
та на умовах визначених цим Договором,
Постачальник зобов'язується поставити
у власність Покупця Товар, а Покупець
зобов'язується прийняти соду харчову
(далі Товар) та оплатити його вартість
відповідно до умов цього Договору.

Згідно до п.1.2 Договору передбачено, що
ціна, асортимент та кількість Товару
визначається Сторонами у рахунках -
фактурах та видаткових накладних на
кожну партію товару.

Пунктом 2.1 Договори визначена сума
договору, яка складає 600000,00 грн.(Шістсот
тисяч гривень 00 копійок), у тому числі
ПДВ 20%- 100000,00 грн.

Відповідно до п.3.1 Договору
Постачальник зобов'язується разом із
Товаром, окрім
товаросупроводжувальних документів,
надати сертифікат якості заводу
-виробника Товару.

Згідно до п. 4.4 Договору передбачено, у
випадку затримки оплати за Товар,
Покупець сплачує Постачальнику пеню у
розмірі подвійної ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен календарний
день затримки розрахунків.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками Сторін і діє до 05.11.2014р.,
а в частині взаєморозрахунків - до
повного розрахунку між Сторонами.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим ( ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Оцінивши зміст зазначеного договору,
суд дійшов висновку, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки, який
підпадає під правове регулювання норм
статті 712 Цивільного кодексу України та
статей 264-271 Господарського кодексу
України. В частині, що не суперечить
договору, до вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.264 Господарського
кодексу України, основні вимоги щодо
укладення та виконання договорів
поставки встановлюються цим Кодексом,
іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», накладні є
первісними звітними документами, на
підставі яких проводиться звіт
господарської діяльності.

Відповідно до «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88 та
інших підзаконних нормативних актів,
які регулюють порядок ведення
бухгалтерського обліку на
підприємствах, у бухгалтерському
обліку повинні відображатися
господарські операції, що впливають на
стан майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів на підставі
первинних документів, які повинні мати
крім обов'язкових реквізитів додаткові
в залежності від характеру операції,
зокрема підставу для здійснення
господарських операцій. Тобто, в якості
доказу первинні документи мають
містити повні дані про конкретні
господарські операції та підставу їх
здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

На виконання умов Договору (а.с. 6)
Позивачем був поставлений товар
Відповідачу за Видатковою накладною
№13/11-13 від 13.11.2013 р. на суму 77000,00 грн. (а.с.
7).

У Відзиві на позовну заяву, Відповідач
наполягає на тому, що поставка товару
за цією накладною є позадоговірною, а
отже строк оплати не був погоджений
сторонами та у Відповідача не виникло
зобов`язання щодо оплати товару. У
судовому засіданні представник
Відповідача підтримав позицію
викладену у Відзиві, та зазначив, що
товар за Видатковою накладною №13/11-13
від 13.11.2013 р. було прийнято
Відповідачем.

Суд не може погодитися з доводами
Відповідача з огляду на наступне:

Товар зі сторони Відповідача,
відповідно до відміток на Видатковій
накладній №13/11-13 від 13.11.2013 р. було
прийнято належним чином уповноваженим
представником Відповідача за
Довіреністю № 701 від 12.11.2013 р. (а.с. 8).
Крім того, на накладній міститься
відбиток печатки Відповідача «Для
документів».

У Довіреності № 701 від 12.11.2013 р., як
підставу отримання цінностей,
зазначено Договір №5138 від 05 листопада
2013 р.

На виконання вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України щодо всебічного та повного
розгляду справи, перевірено в межах
яких договорів здійснювалась поставка,
чи відповідав поставлений товар тому,
який сторони визначили у вказаному
вище договорі, чи укладались між
сторонами будь-які інші договори,
зокрема, за яким здійснювали поставку
товару на підставі видаткових
накладних, наявних в матеріалах справи.

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що спірні правовідносини між Позивачем
та Відповідачем виникли саме з
Договору поставки №5138 від 05 листопада
2013 р.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
надані Позивачем первинні документи є
належним доказом здійснення передачі
Відповідачу товару та прийняття його
останнім в межах Договору.

Зазначені обставини у порядку статей
32-36 Господарського процесуального
кодексу України не спростовані.

Отже, Позивачем належним чином
доведено факт виконання обов'язку щодо
передачі товару у відповідності до
норм статті 664 Цивільного кодексу
України та умов, визначених Договором
поставки №5138 від 05 листопада 2013 р.

Згідно п. 2.2. Договору, Покупець
здійснює оплату протягом п`яти
банківських днів з моменту отримання
товару.

Таким чином, судом встановлено, що
Покупець мав оплатити товар не пізніше
20.11.2013 р.

Проте, як вбачається з фактичних
обставин справи, Покупець грошове
зобов'язання перед Продавцем в частині
розрахунку за прийнятий товар не
виконав. Сума боргу у розмірі 77000,00 - не
сплачено.

Відповідачу було пред`явлено Претензію
№4240/3 від 30.01.2014р., у якій Позивач
наполягає на погашенні наявної
заборгованості в розмірі 77000,00 грн.
Докази надсилання Претензії є в
матеріалах справи (а.с. 12, 13).

Відповідач, у встановлений строк не
відреагував на вимогу Позивача, та свої
зобов'язання перед ним не виконав.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України та ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідач доказів погашення суми
боргу у сумі 77000,00 грн. не надав, тому
суд, вважає позовні вимоги Позивача, у
частині стягнення суми основного
боргу, доведеними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, Позивачем заявлені вимоги
про стягнення з Відповідача пені у
розмірі 3620,00 грн. та 3% річних у розмірі
835,40 грн.

Відповідно до ст.ст.216-218 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.4. Договору, у випадку
затримки оплати за товар, Покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Позивачем надано арифметичний
розрахунок пені за період з 22.11.2013 р. по
03.04.2014 р. на суму основного боргу 77000,00
грн. у розмірі 3620,00 грн.

Судом встановлено, що Позивачем
невірно встановлено момент виникнення
права вимоги, а отже, вірним є період
починаючи з 21.11.2013 р. Натомість, суд не
може виходити за межі позовних вимог,
отже вимога щодо стягнення з
Відповідача пені у розмірі 3620,00 грн. є
такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги Позивача щодо
стягнення 3% річних у розмірі 835,40 грн.,
суд зазначає наступне.

Ст. 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов`язання, на вимогу кредитора має
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем надано арифметичний
розрахунок 3% річних за період з 22.11.2013 р.
по 03.04.2014 р. на суму основного боргу 77000,00
грн. у розмірі 835,40 грн.

Судом встановлено, що Позивачем
невірно встановлено момент виникнення
права вимоги, а отже, вірним є період
починаючи з 21.11.2013 р. Натомість, суд не
може виходити за межі позовних вимог,
отже вимога щодо стягнення з
Відповідача пені у розмірі 835,40 грн. є
такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116,
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний двір
"Українська товарна спілка", м.Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгрозакупівля",
м.Донецьк про стягнення заборгованості
у розмірі 77000,00грн, 3% річних у розмірі
835,4грн., пені у розмірі 3620,00грн -
задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгрозакупівля",
м.Донецьк ( 83086,Донецька область,
Ворошиловький район, м. Донецьк,
вул.Кобозева,12, код ЕДРПОУ 33110033) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний двір
"Українська товарна спілка", м.Київ (03037,
м.Київ, вулиця Білгородська, б.4, код
ЕДРПОУ 37243629) суму основного боргу у
розмірі 77000,00грн., 3 % річних у розмірі
835,4грн., пеню у розмірі 3620,00грн, судовий
збір в сумі 1827,00 грн.

У судовому засіданні 11.06.2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 13. 06. 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
Я.С.
Мирошниченко