м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Фізичної особи-підприємця
до Публічне акціонерне товариство
про стягнення 133 500,00 грн.
Суддя Полякова К.В.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_2 (дов.№б/н від
від відповідача: Артеменко П.М.
(дов.№б/н від 21.10.2013)
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
про стягнення 133 500,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.09.2012 року порушено
слухання справи призначено на 02.10.2012
Рішенням Господарського суду міста
Києва у справі №5011-69/12424-2012 від 02.11.2012
позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено
повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду у справі
№5011-69/12424-2012 від 14.01.2014 зазначене
рішення Господарського суду міста
Києва залишено без змін.

Не погоджуючись із вищезазначеними
судовими рішеннями ПАТ «Укрсоцбанк»
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, яку
Постановою Вищого господарського суду
України від 01.04.2014 задоволено частково:
рішення Господарського суду міста
Києва від 02.11.2012 та постанова
Київського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014 у справі
5011-69/12424-2012 скасовані і зазначена справа
передана до Господарського суду міста
Києва на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 11.04.2014 справу № 5011-69/12424-2012 прийнято
до провадження та призначено до
розгляду 13.05.2014року.

У судовому засіданні 13.05.2014
представники сторін з'явились.

Представник позивача надав суду для
огляду оригінали виписки по особовому
рахунку № 8751 від 07.09.2009 ПП
«Пелікан», квитанції прибуткового
касового ордеру № 1 від 31.01.2013, договір
про відступлення права вимоги №1 від
11.01.2011, укладений між ПП «Пелікан» та
ФОП ОСОБА_1, договір про відступлення
права вимоги № 21/12 від 22.03.2012 , додаток №
1 до договору про відступлення права
вимоги № 21/12 від 22.03.2012 року, про що
зазначено в протоколі судового
засідання.

Під час розгляду справи у судових
засіданнях 13.05.2014 та 03.06.2014 судом
оголошувалась перерва до 03.06.2014 та
10.06.2014 відповідно.

У судовому засіданні 10.06.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав,
надав пояснення аналогічні тим, що
викладені у позовної заяві та просив
позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечуючи
проти позову надав пояснення
аналогічні тим, що викладені у відзиві
та просив у задоволені позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

05.09.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та ПП «Агу»
укладено Генеральний договір про
надання кредитних послуг № 070/22.2-168К від
05.09.2008, за умовами якого ПП «Агу»
отримало кредит у розмірі 3 000 000,00 грн.
(т. 1 а.с. 87-99)

ПП «Пелікан» згідно договору поруки №
070/12-64, як поручитель прийняв на себе
зобов'язання перед банком солідарно
відповідати за виконання
позичальником - ПП «Агу» , у повному
обсязі зобов'язань за Генеральним
договором про надання кредитних послуг
№ 070/22.2-168К від 05.09.2008 по поверненню суми
кредиту, сплати відсотків за
користування кредитом, комісій, а також
можливої неустойки (пені, штрафу) у
розмірі та у випадках, передбачених
Договором кредиту (т.1 а.с. 83-85).

01.06.2009 постановою Господарського суду
Волинської області у справі № 7/62-б
відповідно до статті 51 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції Закону України № 2343-ХІІ, до
внесення змін Законом України № 4212 - VI
від 22.12.2011) ПП «Пелікан» визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором банкрута
призначено арбітражного керуючого
Череватого Л.Б. (т. 1 а.с. 9 ).

25.06.2009 в газеті «Урядовий кур'єр» від
25.06.2009 № 112 (4018) здійснено публікацію про
визнання ПП «Пелікан» банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури. (т.1
а.с. 11).

07.09.2009 під час дії ліквідаційної
процедури ПП «Пелікан» з поточного
рахунку підприємства № 8751
відкритому у Львівській обласній філії
ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі
розпорядження ПАТ «Укрсоцбанк» № 070909
банк, без дозволу ліквідатора, списав 133
500,00 грн. у рахунок виконання
зобов'язань за договором поруки від
05.09.2008 № 070/12-64, про що до матеріалів
справи надано банківську виписку по
особовому рахунку (т.1 а.с. 12).

11.01.2011 між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Пелікан»
укладено договір № 1 про відступлення
права вимоги, згідно якого ПП «Пелікан»
(Первісний Кредитор) передав, а ФОП
ОСОБА_1 (Новий Кредитор) прийняв право
грошової вимоги у розмірі 133 500, 00 грн., в
тому числі ПДВ, що виникло у зв'язку з
незаконним списанням коштів ПАТ
«Укрсоцбанк» поточного рахунку ПП
«Пелікан» (т. 2 а. с. 8).

31.01.2009 ФОП ОСОБА_1 внесено до каси ПП
«Пелікан» грошові кошти у розмірі 133
500,00 грн., про що до матеріалів справи
надано квитанція прибуткового
касового ордеру № 1 від 31.01.2011 року. (т.2
а.с.6)

22.03.2012 між Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 (далі - новий кредитор) та
Приватним підприємством "Пелікан" (далі
- первісний кредитор) укладено договір
про відступлення права вимоги № 21/12
(далі договір про відступлення права
вимоги).

Відповідно до п. 1 договору про
відступлення права вимоги первісний
кредитор передає, а новий кредитор
приймає право грошової вимоги у
розмірі 133 500,00 грн., у тому числі ПДВ, що
виникло у зв'язку із незаконним
списанням АКБ "Укрсоцбанк", від імені
якого діяла Львівська обласна філія
АКБ "Укрсоцбанк", з поточного рахунку
первісного кредитора коштів в розмірі
133 500,00 грн., про що свідчить виписка по
особовому рахунку ПП "Пелікан" за 07.09.2009
року.

Зазначений договір про відступлення
права вимоги № 21/12 укладено сторонами у
заміну зобов'язання сторін по договору
про відступлення права вимоги №1 від 11
січня 2011 зобов'язаннями сторін по
договору про відступлення права вимоги
№ 21/12, про що зазначено у Додатку № 1 до
договору про відступлення права вимоги
№ 21/12. (т.2 а.с. 9)

Отже, вважаючи, що списання спірних
грошових коштів відповідачем з
банківського рахунку Приватного
підприємства "Пелікан", щодо якого
порушено справу про банкрутство,
здійснено в порушення вимог ст.ст. 12, 25,
26, 31 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції
Закону України № 2343-ХІІ, до внесення
змін Законом України № 4212 - VI від 22.12.2011),
та враховуючи обсяг прав та обов'язків
прийнятих ФОП ОСОБА_1, за договором
уступки права вимоги №1 від 11 січня 2011
та договором уступки права вимоги № 21/12
від 22.03.2011, позивач звернувся до суду з
даним позовом та просив стягнути з ПАТ
«Укрсоцбанк» 133 500,00 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач,
зазначив про те, що спірні грошові
кошти, які були списані відповідачем з
банківського рахунку Приватного
підприємства "Пелікан", щодо якого
порушено справу про банкрутство, в
період дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів, не є конкурсними за
своєю правовою природою, оскільки
термін виконання Приватним
підприємством "Пелікан" зобов'язань за
договором поруки, укладеним з банком,
правонаступником якого є відповідач,
настав після порушення справи про
банкрутство майнового поручителя, тому
спірні вимоги є поточними і дія
мораторію згідно частини 4 статті 12
Закону про банкрутство (в зазначеній
редакції) на них не поширюється. Також
відповідач зазначив про неналежність
позивача у даній справі, як такого,
якому було відступлено право вимоги
зобов'язань які реально не встановлені,
оскільки рішення суду про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів
на користь особи, яка відступила
позивачу свої грошові вимоги згідно
статті 1212 ЦК України не приймалося.
Аналогічні доводи наводились ПАТ
«Укрсоцбанк» при оскаржені рішення
Господарського суду міста Києва від
02.11.2012 та постанови Київського
апеляційного господарського суду від
14.01.2014 у даній справі до Вищого
господарського суду України.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи вказівки
Вищого господарського суду України,
наведені у постанові від 04.03.2014 та які
зумовили скерування справи на новий
розгляд, суд вважає, що вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Пунктом 1 частини 2
зазначеної статті визначені підстави
виникнення цивільних прав та
обов'язків, якими зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 ЦК
України, за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 1068 ЦК
України, банк зобов'язаний вчиняти для
клієнта операції, які передбачені для
рахунків даного виду законом,
банківськими правилами та звичаями
ділового обороту, якщо інше не
встановлено договором банківського
рахунка.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що
банк може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
законом чи договором між банком і
клієнтом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в зазначеній
редакції) з дня прийняття постанови про
визнання боржника банкрутом виконання
зобов'язань боржника, визнаного
банкрутом, здійснюється у випадках і
порядку, передбаченому цим розділом;
припиняються повноваження органів
управління банкрута щодо управління
банкрутом та розпорядження його
майном, якщо цього не було зроблено
раніше, керівник банкрута звільняється
з роботи у зв'язку з банкрутством
підприємства, про що робиться запис у
його трудовій книжці, а також
припиняються повноваження власника
(власників) майна банкрута, якщо цього
не було зроблено раніше.

Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

При цьому, такий вид позадоговірних
зобов'язань як набуття (збереження)
майна без достатньої правової підстави
виникає за умови існування двох
юридичних фактів в їх сукупності: (1)
набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи та (2)
відсутність правових підстав для
збереження майна або правові підстави
для його збереження відпали. Такої
правової позиції дотримується
Верховний Суд України у Постанові №13/003
у справі №5006/18/13/2012 від 22.01.2013, яка за
приписами статті 111-28 Господарського
процесуального кодексу України є
обов'язковою для застосування.

Отже, списання банком коштів з рахунку
клієнта, щодо якого порушено справу про
банкрутство, з порушенням визначеного
законом про банкрутство порядку
задоволення конкурсних вимог
кредиторів, є за своєю правовою
природою набуттям майна (грошових
коштів), боржника без достатньої
правової підстави, тому такі грошові
кошти підлягають поверненню банком
боржнику (клієнту) на підставі статті
1212 ЦК України. Саме такого висновку
дійшов Вищий господарський суд України
у постанові від 01.04.2014 ухваленої за
наслідками перегляду у касаційному
порядку рішення Господарського суду
міста Києва від 02.11.2012 та постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014 у даній
справі.

Як вбачається з матеріалів справи ПП
«Пелікан» визнано банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру 01.06.2009,
про що свідчить постанови
Господарського суду Волинської
області, у справі №7/62-Б.

Списання спірних грошових коштів з
поточного рахунку ПП «Пелікан» без
відома ліквідатора відбулось 07.09.2009
року.

10.10.2009 ліквідатором ПП «Пелікан» на
адресу ПАТ «Укрсоцбанк» направлено
претензію про повернення коштів за вих.
№10/10/09 (т.2, а. с. 43-44).

16.10.2009 ПАТ «Укрсоцбанк» за вих. № 41-01/67-178
лист відмову повернення грошових
коштів.

Таким чином, встановивши, що списання
грошових коштів з поточного рахунку
приватного підприємства «Пелікан» в
розмірі 133 500, 00 грн. здійснено банком
після визнання банкрутом ПП «Пелікан»
постановою Господарського суду
Волинської області від 01.06.2009 у справі
№7/62-Б та без надання дозволу
ліквідатора підприємства, зважаючи на
вище наведенні норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
у ПАТ «Укрсоцбанк», від імені якого
діяла Львівська обласна філія,
відсутні правові підстави для списання
коштів з рахунку ПП «Пелікан» у рахунок
погашення кредиторської
заборгованості згідно договору поруки.

Разом з цим, скеровуючи дану справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
Вищий Господарський суд України
зазначив про необхідність дослідження
переходу відступленого права від
первісного кредитору до набувача та
об'єму прав, які передавались за першим
договором відступлення права вимоги
від 11.01.2011 та договору №21/12 від 22.03.2012
року.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні на
обсягах і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 604 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

Отже, за договором відступлення права
вимоги (цесії) не припиняються первісні
зобов'язання сторін, які виникли
внаслідок укладення правочину, а
відбувається заміна однієї із сторін
первісного зобов'язання на певних,
визначених договором цесії умовах.
Однак, при новації первісне
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін та замінюється
новим зобов'язанням із тим же
суб'єктним складом.

Так, як вбачається із матеріалів справи
ФОП ОСОБА_1 отримав від ПП «Пелікан» на
підставі договору №1 про відступлення
право вимоги від 11.01.2011 право грошової
вимоги у розмірі 133 500, 00 грн. у тому
числі ПДВ, що виникла у зв'язку із
незаконним списанням коштів АКБ
«Укрсобанк» з поточного рахунку ПП
«Пелікан».

На виконання умов даного договору ФОП
ОСОБА_1 30.01.2011 внесено до каси ПП
«Пелікан» кошти в сумі 133 500,00 грн.

22.03.2012 між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Пелікан»
укладено договір про відступлення
право вимоги №21/12 згідно умов якого з
врахуванням додатку №1 до договору,
сторони прийшли до згоди замінити
зобов'язання сторін по договору про
відступлення право вимоги №1 від 11.01.2011
зобов'язаннями сторін по договору про
відступлення право вимоги №21/12 від
22.03.2012 року.

Оригінали зазначених договорів
відступлення право вимоги №1 від 11.01.2011
та №21/12 від 22.03.2012 з додатком №1
дослідженні в судовому засіданні,
копії додані до матеріалів справи.

У матеріалах справи міститься
постанова Львівського Апеляційного
господарського суду від 07.11.2013 у справі
№ 914/2027/13, якою залишено в силі рішення
господарського суду Львівської
області від 06.08.2013 у даній справі,
відмовлено в задоволені позивних вимог
ПАТ «Укрсоцбан» до ФОП ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору про
відступлення право вимоги № 21/12 від
22.03.2012 року.

Оскільки рішення господарського суду
Львівської області від 06.08.2013 у справі
№ 914/2027/13 набрало законної сили тому
договір про відступлення право вимоги
№ 20/12 від 22.03.2012 є дійсним та укладеним в
установленим законом порядком.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, з системного аналізу
вищевикладеного, всебічно та повно
дослідивши у судових засіданнях, у
межах нового розгляду спору, договір №
1 про відступлення права вимоги від
11.01.2011, договір про відступлення права
вимоги №21/12 від 22.03.2012 та додаток №1 до
договору про відступлення права вимоги
№ 21/12 від 22.03.2012, суд дійшов висновку про
перехід від ПП «Пелікан» до ФОП ОСОБА_1
права грошової вимоги у розмірі 133 500,00
грн. до ПАТ «Украсоцбанк», з огляду на
що позовні вимоги про стягнення 133 500,00
грн. з Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» на користь
позивача,є документально доведеними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Разом з тим, відповідно до п. 4.4.
Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України № 7 "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" від
21.02.2013, у випадках скасування рішення
господарського суду і передачі справи
на новий розгляд розподіл судового
збору у справі, в тому числі й
сплаченого за подання апеляційної
та/або касаційної скарги або заяви про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, здійснює господарський
суд, який приймає рішення за
результатами нового розгляду справи,
керуючись загальними правилами
розподілу судових витрат.

За приписами частини 2 статті 49
Господарського суду міста Києва, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Так, враховуючи, що судом встановлено
неправомірність дій відповідача,
Господарський суд міста Києва дійшов
висновку, що судовий збір за подання
позовної заяви до Господарського суду
міста Києва у розмірі 2 670,00 грн.
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, витрати зі сплати
судового збору за подання апеляційної
та касаційної скарги також
покладаються на відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 22, 32-34, 43, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" про стягнення 133 500,00 грн. -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ,
вул. Ковпака, буд. 29; ідентифікаційний
код 00039019) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (79052, Львівська
обл., м. Львів, вул. Сяйво, буд. 21/139,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) 133 500 (сто
тридцять три тисячі п'ятсот) гривень 00
копійок. безпідставно списаних коштів
та 2 670 ( дві тисячі шістсот сімдесят)
гривень 00 копійок судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частину у судовому
засіданні 10.06.2014 року.

Повний текст рішення буде складено
протягом п'яти днів з дня проголошення
вступної та резолютивної частини
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

та підписано 16.06.2014 року

Суддя
К.В. Полякова