м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/5762/14 11.06.14

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Київський
суднобудівний-судноремонтний завод" до
Публічного акціонерного товариства
"Київський річковий порт"
прозобов'язання укласти договір
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Вітошко В.О. -
представник за довіреністю № 04/41 від
10.01.14;від відповідача Варвась Д.О. -
представник за довіреністю № 01-29-270 від
22.04.14

В судовому засіданні 11.06.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Київський
суднобудівний-судноремонтний завод"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою, у якій
просить суд зобов'язати Публічне
акціонерне товариство "Київський
річковий порт" укласти договір оренди з
Публічним акціонерним товариством
"Київський
суднобудівний-судноремонтний завод" на
умовах, наведених у проекті договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 10.11.11 між сторонами було
укладено договір № 142291/1315 щодо
виконання робіт на плавдоку-3. В п.4.3.10
вказаного договору визначений
обов'язок відповідача укласти договір
оренди, відстою тощо після закінчення
ремонтних робіт за цим договором.
Згідно актів здачі-приймання виконаних
робіт за договором, роботи були
виконані позивачем та прийняті
відповідачем в повному обсязі. Проте
станом на момент звернення позивача до
суду плавзасіб продовжує займати
стапельне місце, йому надаються
послуги з охорони плавзасобу, а договір
оренди (договір на відстій) між
сторонами не підписано та відповідно
не здійснюється оплата за надані
послуги.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 02.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/5762/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні на 23.04.2014.

22.04.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшло клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з перебуванням представника
відповідача в іншому судовому
засіданні.

У судове засідання, призначене на
23.04.2014, представник позивача з'явився,
вимоги ухвали суду виконав в повному
обсязі, проти відкладення розгляду
справи не заперечував та надав
письмове клопотання про продовження
строку вирішення спору.

Ухвалою від 23.04.14 суд, керуючись ст.ст. 69,
77 ГПК України, задовольнив клопотання
сторін, продовжив строк вирішення
спору, розгляд справи відклав на 04.06.14.

У судове засідання 04.06.14 представники
сторін з'явились, представник
відповідача подав клопотання про
зупинення провадження у справі, у
зв'язку з перебуванням у провадженні
господарського суду м. Києва іншої
пов'язаної справи (№ 910/7913/14) про
визнання недійсними окремих положень
договору № 142291/1315 від 10.11.11, що
унеможливлює розгляд даної справи.

Представник позивача проти зупинення
провадження у справі заперечував.

Суд відмовив в задоволенні клопотання
відповідача про зупинення провадження
у справі.

Представник відповідача заявив усне
клопотання про відкладення розгляду
справи для надання можливості
підготувати відзив на позовну заяву.

Суд задовольнив клопотання
відповідача та оголосив перерву в
судовому засіданні до 11.06.14.

У судове засідання 11.06.14 представники
сторін з'явились, представник позивача
позов підтримав. Представник
відповідача надав відзив на позов та
документи витребувані ухвалою суду про
порушення провадження у справі. У
відзиві на позов відповідач проти
позову заперечує зазначаючи, що
умовами договору № 142291/1315 від 10.11.11
передбачалась лиже можливість надання
послуги відстою плавзасобу за
необхідністю, проте такої необхідності
у відповідача не виникло. Крім того,
відповідач зазначає, що договір оренди
не віднесено чинним законодавством до
тих договорів, укладення яких є
обов'язковим, тому зобов'язання
відповідача укласти відповідний
договір порушує принцип свободи
договору. Позивач вважає помилковим
посилання позивача на норми ст. 187 ГК
України, оскільки сторонами попередній
договір не укладався.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:

10 листопада 2011 року між Публічним
акціонерним товариством «Київський
річковий порт» (далі - замовник,
відповідач) та Закритим акціонерним
товариством «Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»,
що змінив своє найменування на
Публічне акціонерне товариство
«Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»
(далі - виконавець, позивач), було
укладено договір № 142291/1315 (далі -
договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору
виконавець бере на себе зобов'язання
виконати "Роботи", в обсязі та в строк
згідно додатку №1 до цього договору,
"Плавдоку-3" розмірами: довжиною 49,3 м,
шириною 17,0 м, повною осадкою 0,97 м, а
також надати послуги відстою
плавзасобу за необхідністю. Роботи,
потреба в яких виникла після
підписання цього договору, підлягають
узгодженню з замовником, з наступним
оформленням письмових додаткових угод,
які, після підписання їх сторонами,
стають невід'ємною чистиною цього
договору.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору вартість
робіт на момент підписання договору
складає 1 758 881,57 грн. з урахуванням ПДВ.
Вартість робіт та сума договору, за
згодою сторін, можуть бути переглянуті
при зміні обсягів та складності робіт,
економічних норм та нормативів, а також
при змінах вартості матеріалів та
комплектуючих. Зміна вартості робіт
оформлюється шляхом укладання
додаткових угоди до цього договору.

Положеннями п.п. 3.1, 3.2 Договору
встановлено, що замовник здійснює
оплату вартості робіт на поточний
рахунок виконавця відповідно до
графіку фінансування (додаток №2).
Оплата всіх додаткових робіт
здійснюється у відповідності з
підписаними додатковими угодами.

Додатками №1, №2, №3 від 10.11.2011 р. до
Договору сторонами було погоджено
Календарний графік ремонту "Плавдока-3",
Календарний графік фінансування та
Кошторис розрахунку вартості
ремонтних робіт "Плавдока-3" (49,3х17,0 м з
осадкою 0,97 м) відповідно.

У період з 22.12.2011 р. по 24.07.2012 р. між
сторонами було укладено додаткові
угоди №№ 1, 2, 3, 4, 6, 7-1365, 8-1378, 9-1386, 10, 11, 12,
13 та 14 (надалі -"Додаткові угоди") за
змістом яких сторонами було погоджено
обсяг додаткових робіт та їх вартість.

На виконання умов Договору та
Додаткових угод у період з 10.11.2011 р. по
17.09.2012 р. позивачем було виконано та
передано, а відповідачем прийнято
роботи на загальну суму 3 375 138,31 грн.,
що підтверджується актами №81/11 від
23.12.2011 р., №82/11 від 23.12.2011 р., №118.12 від
15.03.2012 р., №160.12 від 16.07.2012 р., №171.12 від
16.07.2012 р., №175.12 від 16.07.2012 р., №179.12 від
27.07.2012 р., №191.12 від 29.08.2012 р., №192.12 від
29.08.2012 р., №195.12 від 17.09.2012 р.

Відповідно до п. 4.3.10 договору замовник
зобов'язаний після закінчення робіт, що
оформлюються актами, відповідно до
п.4.2.3, 4.3.8, 4.3.9, 6.6, укласти договір на
відстій плавзасобу. У випадку, якщо
замовник не укладає договір відстою, то
він сплачує вартість даної послуги
відповідно до діючих тарифів на
підприємстві за весь час перебування.

26.11.13 позивач звернувся до відповідача
з листом вих. № 537/41, в якому
запропонував відповідачеві укласти
договір оренди частини стапельного
майданчика площею 905,4 кв.м., що буде
використовуватись для відстою
«Плавдоку-3», а також сплатити
заборгованість за надані послуги з
відстою та охорони плавзасобу в
розмірі 261 962,40 грн.

Листом від 19.12.13 вих. № 01-29-753 відповідач
повідомив позивача про відмову
підписати проект договору, направлений
позивачем, оскільки вказана у ньому
ціна є завищеною та неприйнятною. Крім
того відповідач просив повернути
плавзасіб «Плавдок-3», який є його
власністю та утримується позивачем.

Спір виник в зв'язку із недосягнення
сторонами згоди щодо укладення
договору оренди частини стапельного
майданчика для відстою «Плавдоку-3» на
умовах, викладених позивачем у проекті
договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають,
зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з п.4 ст.179 Господарського
кодексу України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення,
зокрема, мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Суд зазначає, що з аналізу умов
договору № 142291/1315 від 10.11.11 вбачається
диспозитивність п.п. 4.3.10 договору щодо
укладення договору на відстій
плавзасобу, оскільки в п.п. 1.1 розділу 1
«Предмет договору» визначено, що
виконавець бере на себе зобов'язання
надати послуги відстою плавзасобу за
необхідністю.

Згідно ст. 187 ГК України спори, що
виникають при укладанні господарських
договорів за державним замовленням,
або договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.

Таким чином, укладення спірного
договору оренди не є обов'язковим для
позивача та відповідача.

Позивач звернувся до суду посилаючись
на приписи ст. 179, 187 Господарського
кодексу України, і просить суд
зобов'язати відповідача укласти з
позивачем договір оренди на умовах та у
редакції, запропонованій саме
позивачем, мотивуючи свої вимоги тим,
що підписання відповідачем зі своєї
сторони відповідного договору в
редакції позивача є обов'язком
відповідача, який виник внаслідок
укладення сторонами договору № 142291/1315
від 10.11.11.

Договір № 142291/1315 від 10.11.11. не є
попереднім в розумінні ст. 182 ГК України
та не конкретизує жодних істотних умов
договору на відстій плавзасобу, який
мав би бути укладений в майбутньому.

Суд зазначає, що вчинення стороною дій,
направлених на укладення і, відповідно,
підписання будь-якого правочину - є
правом сторони, яке реалізується у
встановленому законом порядку, а не її
зобов'язанням, що узгоджується зокрема
з приписами ст. ст. 6, 203, 627, 628, 638
Цивільного кодексу України та ст. ст. 180,
181 Господарського кодексу України, суд
дійшов висновку, що виходячи з
обумовлених законом прав та
охоронюваних інтересів сторін
договору, зокрема свободи укладення
договору, і , відповідно, підписання
будь-якого цивільно-правового
договору, зокрема договору оренди у
відповідній редакції, запропонованій
саме позивачем, - є правом, а не
обов'язком сторони, а відтак, підстави
для зобов'язання відповідача вчинити
дії по укладенню вказаного правочину в
редакції позивача з підстав,
викладених у позовній заяві, -
відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Преюдиційне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір (п. 26. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 р. № 18).

15.01.2013 року набрало законної сили
рішення Господарського суду м. Києва
від 27.12.12 у справі № 5011-48/16253-2012 за
позовом Закритого акціонерного
товариства "Київський
суднобудівний-судноремонтний завод" до
Публічного акціонерного товариства
"Київський річковий порт" про стягнення
2 604 448,31 грн. заборгованості за
договором №142291/1315 від 10.11.2011 р.

Вказаним рішенням встановлено
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача 1 842 138,31 грн. за виконані згідно
Договору № 142291/1315 та Додаткових угод
роботи, а також той факт, що листом №
136/41 від 23.03.2012 р. позивач повідомив
відповідача про притримання в силу
положень ст.ст. 594-597 Цивільного кодексу
України "Плавдоку-3" на території Заводу
до виконання відповідачем зобов'язань
за Договором, що унеможливлювало його
спуск на воду та звільнення
стапельного майданчика до погашення
відповідачем заборгованості за
виконані роботи.

Отже, наведені обставини мають
преюдиційне значення та не підлягають
повторному доведенню.

Таким чином, судом встановлено, що
після підписання актів здачі-приймання
виконаних робіт за договором № 142291/1315
від 10.11.11 плавзасіб "Плавдоку-3"
залишився на стапельному місці
позивача поза волею відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
зобов'язання відповідача укласти
договір оренди на умовах, викладених у
проекті договору в редакції
запропонованій позивачем, не була
доведена належними та допустимими
доказами, не є законною та
обґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

В порядку передбаченому ст. 43 ГПК
України Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який мав довести наявність тих
обставин, на підставі яких він
звернувся до господарського суду з
позовними вимогами.

Судовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 13.06.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.