ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.Справа № 922/1566/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання
Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю"Торговий Дім
"Украгропром", м. Київ до Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Борки" Інституту сільського
господарства Північного Сходу
Національної Академії аграрних наук
України" с. Бірки про стягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: Тамазликар Л.Й. (дов. № 31
від 22.04.2014 року);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Украгропром»» (позивач) звернувся до
Господарського суду Харківської
області з позовом до державного
підприємства «Дослідне господарство
«Борки» Інституту сільського
господарства Північного Сходу
Національної академії аграрних наук
України» (відповідач) про стягнення
коштів у розмірі 1 079 598,00 грн., з яких:
основна заборгованість 539 799,00 грн.,
штраф 539 799, 00 грн. та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем зобов'язань по
оплаті товару за форвардним контрактом
№ ФК16/12-12-10 від 16.11.2010 року на поставку
товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 25.04.2014 року
порушено провадження у справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 21.05.2014 року.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, але 16.05.2014 року
надав відзив на позовну заяву у якому
просить суд відмовити позивачеві у
задоволенні позову щодо стягнення
штрафу у сумі - 539 799 грн. 00 коп. та
документи для долучення до матеріалів
справи (а.с. 53-55).

14.05.2014 року позивач через канцелярію
суду надав документи для долучення до
матеріалів справи.(а.с.40-41, 62)

26.05.2014 року позивач надав пояснення на
відзив, де вказує, що відповідачем у
відзиві на позов не спростовано
позовні вимоги позивача, тому просить
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У випадку нез'явлення у засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2
постанови № 18 Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року).

У межах строків, передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України, розгляд справи відкладався з
21.05.2014 року на 10.06.2014 року.

Згідно із статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 10.06.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, суд встановив наступне.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
Украгропром» (далі - позивач, покупець)
та державним підприємством «Дослідне
господарство «Борки» Національної
академії аграрних наук України» (далі -
відповідач, продавець) укладено
форвардний контракт № ФК16/12-12-10 від
16.11.2010 року (далі контракт) згідно із п.
1.1. якого визначено, що продавець
зобов'язується передати покупцю у
власність базовий актив, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його у кількості, строки та за ціною
передбаченою цим контрактом (а.с.13).

Пунктом 12.1. встановлено, що договір
набирає чинності з дня підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення печатками сторін і діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за цим контрактом (а.с.16).

Згідно із пунктом 1 додаткової угоди №1
від 30.08.2011 року, що є невід'ємною
частиною форвардного контракту
(далі-додаткова угода №1), пункт 2.1.
контракту який визначає базовий актив
та його характеристики викладено
сторонами у новій редакції, а саме
(а.с.18-19):

2.1. Базовим активом (далі за текстом
«Товар») за цим контрактом виступає:

2.1.1. Овес 3-й клас (Товар-1) у кількості
259,00 тон;

2.1.2. Просо 3-й клас (Товар -2) в кількості
223 тони;

2.1.3. Тритікале (Товар-3) у кількості 292,5
тони;

2.1.4. Соняшник продовольчий (Товар-4) у
кількості 518 тон.

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди
№1 пункти розділу 4 контракту що
встановлює вартість контракту
викладено в наступній редакції:

4.1.Ціна однієї тони товару -1 в заліковій
вазі елеватору на базисі поставки EXW
(франко-елеватор), відповідно до умов п.
3.1. цього контракту, встановлюється
сторонами у сумі 750,00 грн. у тому числі
ПДВ 20% - 116 грн. 67 коп.

4.2.Ціна однієї тони товару -2 в заліковій
вазі елеватору на базисі поставки EXW
(франко-елеватор), відповідно до умов п.
3.1. цього контракту, встановлюється
сторонами у сумі 700,00 грн. у тому числі
ПДВ 20% - 125 грн. 00 коп.

4.3.Ціна однієї тони товару -3 в заліковій
вазі елеватору на базисі поставки EXW
(франко-елеватор), відповідно до умов п.
3.1. цього контракту, встановлюється
сторонами у сумі 750,00 грн. у тому числі
ПДВ 20% - 116 грн. 67 коп.

4.4.Ціна однієї тони товару -4 в заліковій
вазі елеватору на базисі поставки EXW
(франко-елеватор), відповідно до умов п.
3.1. цього контракту, встановлюється
сторонами у сумі 2000,00 грн. у тому числі
ПДВ 20% - 333 грн. 33 коп.

4.5.Встановлена у п. 4.1.-4.4 ціна товару є
твердою і не підлягає перегляду, за
будь яких обставин, протягом дії цього
Контракту.

4.6. До ціни товару входить:

- вартість доставки товару на елеватор,
приймання та зберігання товару,
відповідно до договору зберігання,
укладеного між продавцем та
елеватором, до моменту передачі товару
покупцеві відповідно умов п. 3.3. цього
контракту, а також вартість послуг
елеватору по переоформленню товару на
покупця.

4.7. Загальна вартість товару -1 складає
194 250,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 32 375 грн. 00
коп.

4.8. Загальна вартість товару -2 складає
156 100,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 26016 грн. 67
коп.

4.9. Загальна вартість товару -3 складає
219 375,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 36562 грн. 50
коп.

4.10. Загальна вартість товару -4 складає 1
036 000,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 172 666 грн.
67 коп.

4.11. Загальна вартість цього контракту
складає 1 338 104 грн. 17 коп., ПДВ - 267620 грн.83
коп., всього 1 605 725 грн. 00 коп. є кінцевою
і зміні не підлягає.

Згідно з пунктом 3 додаткової угоди №1
зазначено, що у зв'язку із зміною ціни
базового активу та загальної вартості
контракту, оплату різниці загальної
вартості контракту, що виникла в
результаті такої зміни, покупець
здійснює траншами в розмірах,
погоджених сторонами в строк до 31.12.2011
року.

Пунктом 5.1 контракту визначено порядок
оплати згідно із яким, оплата вартості
товару проводиться покупцем на умовах
100% попередньої оплати траншами за
графіком узгодженим сторонами.

- перший транш в розмірі 60%
вартості товару у строк до 01 червня 2011
року;

- другий транш в розмірі 30%
вартості товару у строк до 01 липня 2011
року;

- другий транш в розмірі 10%
вартості товару у строк до 15 вересня 2011
року;

Згідно із пунктом 5.3 контракту
зобов'язання покупця щодо оплати
товару вважаються виконаними з моменту
списання останнього траншу з
розрахункового рахунку покупця.

Відповідно до пункту 5.4.встановлено, що
продавець у день надходження кожного
траншу на свій поточний рахунок видає
покупцю податкову накладну на
відповідну суму.

На виконання умов контракту позивачем
сплачено на умовах передоплати у
встановлені строки суму коштів в
розмірі 1 713 785,68 грн. що підтверджується
наявними в матеріалах справи
платіжними дорученнями (а.с. 20-24):

- № 2218 від 24.03.2011 року на 750 000 грн. 00
коп.;

- № 2299 від 31.03.2011 року на 678 444 грн. 13
коп.;

- № 2345 від 04.04.2011 року на 78 805 грн. 87
коп.;

- № 585407 від 30.09.2011 року на 204 488 грн.00
коп.;

- № 585416 від 03.10.2011 року на 2 047 грн. 68
коп.

та податковими накладними (а.с. 93-97):

- № 74/2 від 25.03.2011 року на суму 750 000
грн. 00 коп.;

- № 101/2 від 31.03.2011 року на суму 678 444
грн. 13 коп.;

- №12/2 від 04.04.2011 року на суму 78 805
грн. 87 коп.;

- № 44/2 від 30.09.2011 року на суму 204 488
грн. 00 коп.;

- № 2/2 від 03.10.2011 року на суму 2047
грн.68 коп.;.

Відповідачем частково здійснено
поставку товару на загальну суму 1 065 926
грн., що підтверджується видатковими
накладними (а.с. 25-27):

- № 489 від 01.09.2011 року на суму 140 000
грн. 00 коп.;

- №518 від 30.09.2011 року на суму 2 520 грн.
00 коп.;

- № 528 від 14.10.2011 року на суму 923 406
грн.00 коп.

Актом звірки взаємних розрахунків
станом на 01.12.2013 року, підписаним обома
сторонами та скріплений печатками,
сторони узгодили, що кінцеве сальдо на
користь позивача за форвардним
контрактом № ФК16/12-12-10 від 16.11.2010 року
становить 539 799,00 грн. (а.с.28-29).

У відзиві на позовну заяву відповідач
доказів спростування позовних вимог в
частині стягнення суми оплати за
форвардним договором суду не надав.

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання пункту 5.1. контракту
позивачем було перераховано
відповідачу авансовий платіж у розмірі
1 713 785,68 грн., проте останній здійснив
часткову поставку товару на суму 1 065 926
грн. та частково повернув перераховані
кошти у розмірі 108060,68 грн.(а.с. 78), про що
відповідач не заперечує.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України та статті 174
Господарського кодексу України
договір є підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків
(господарських зобов'язань).

Згідно із приписами статті 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідносини, у яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь іншої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші), чи утриматися від
виконання певних дій, а інша сторона
має право вимагати виконання такого
обов'язку.

За змістом статті193 Господарського
кодексу України та статті 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Цими ж статтями передбачено також, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом не допускається.

Відповідно до пункту 2 статті 218
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Згідно зі частиною 1 статті 693
Цивільного кодексу України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу
України).

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, враховуючи
доведеність факту порушення
відповідачем умов контракту та
додаткової угоди до нього, а також,
враховуючи, що сума заборгованості
відповідачем не сплачена, жодних
аргументованих доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу,
останнім не представлено, тому позовні
вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 539799,00 грн. є
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Також, у зв'язку із неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором, позивачем
заявлено до стягнення з відповідача
штрафну санкцію у розмірі 100% суми
недопоставленого товару яка складає 539
799 грн. 00 коп.

Пунктом 9.2. контракту встановлено, що за
невиконання продавцем умов контракту
щодо обсягів поставки ним сплачується
штраф у розмірі 100% вартості
непоставленого товару.

Згідно з пунктом 9.5 контракту,
продавець за несвоєчасну поставку
товару згідно з пунктом 3.2. цього
контракту сплачує покупцю штраф у
розмірі 0,01 % від вартості
непоставленого товару за кожен день
затримання поставки товару.

Відповідно до пункту 9.10. контракту
визначено, якщо продавець, який одержав
від покупця суму попередньої оплати,
передав у власність покупцеві товар на
суму меншу, ніж сума одержаної
попередньої оплати, продавець
зобов'язаний за вибором покупця або
повернути покупцеві залишок суми
попередньої оплати, або передати
кількість товару недопоставлену на
залишок суми попередньої оплати.

В випадку повернення залишку суми
попередньої оплати продавець
зобов'язаний сплатити покупцю штраф в
розмірі 100% залишку попередньої оплати.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом положень частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з приписами статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання; штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Цивільного
кодексу України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права, суд має право її
зменшувати.

Частиною першою статті 233
Господарського кодексу України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Зі змісту наведених норм випливає, що у
вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема з розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Відповідно до частини 2 статті 231
Господарського кодексу України, у разі
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального
права дає підстави для висновку, що
застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, санкції у
вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3
частини 2 статті 231 Господарського
кодексу України, можливо за сукупності
таких умов:

- якщо інший розмір певного виду
штрафних санкцій не передбачено
договором або законом;

- якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки;

- якщо допущено прострочення виконання
не грошового зобов'язання, пов'язаного
з обігом (поставкою) товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, з
вартості яких і вираховується у
відсотковому відношенні розмір штрафу.

За приписом пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до 3.17.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального Кодексу
), господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У відзиві на позовну заяву щодо
зменшення розміру заявленої до
стягнення суми штрафу відповідач
посилається на здійснення
господарювання у державному секторі
економіки, на витяг з статуту
Державного підприємства «Дослідне
господарство «Борки» Інституту
сільського господарства Північного
Сходу Національної академії аграрних
наук України» (далі статут) та копію
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.(а.с.56-60)

Відповідно до пункту 1.1. статуту за
організаційно правовою формою
господарювання відповідач є державним
підприємством, та згідно з пунктом 1.3.
безпосередньо підпорядковане
Інституту сільського господарства
Північного Сходу Національної
академії аграрних наук України.

Отже з огляду на наведене, підприємство
відповідача фінансуються з державного
бюджету, а відтак частка коштів у
вигляді штрафу, має бути стягнена з
поточних рахунків із спеціальним
режимом використання що створює
додаткове бюджетне навантаження.

Посилання відповідача, щодо порушень
господарських зобов'язань у якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачене законом чи договором, у
розмірах 7 % вказаної вартості за
прострочення понад 30 днів є
необґрунтованим та безпідставним,
оскільки положенням статті 231
встановлено порядок застосування
штрафних санкцій визначених договором.

Пунктом 2.2 постанови від 17 грудня 2013
року N 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» визначено,що
штрафні санкції, передбачені абзацом
третім частини другої статті 231 ГК
України, застосовується за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.

Пунктом 14 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17
жовтня 2012 року N 11 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про державний матеріальний резерв»
зазначено, що застосування до боржника
штрафних санкцій, передбачених
частиною другою статі 231 ГК України,
можливе лише якщо інший розмір
штрафних санкцій не передбачено
законом чи договором. Оскільки Законом
передбачено відповідальність за
операції з матеріальними цінностями
державного матеріального резерву, в
тому числі за прострочення поставки,
недопоставку (неповне закладення)
матеріальних цінностей до державного
резерву та за поставку (закладення) до
нього матеріальних цінностей,
непридатних для тривалого зберігання,
некомплектних або таких, що не
відповідають умовам контракту
(договору) щодо їх якості та
асортименту (пункти 3 і 4 статті 14
Закону), то застосуванню за відповідні
порушення підлягають саме заходи
відповідальності, передбачені
згаданими нормами Закону.

Відповідач у відзиві посилається на
винятковість обставин та на положення
статті 83 Господарського
процесуального Кодексу

Дослідивши надані докази суд дійшов до
висновку про виконання зобов'язання
відповідачем за контрактом в частині
поставки товару більше ніж на половину
вартості суми передоплати та
повернення коштів у розмірі 108060,68 грн.,
що на думку суду є підставою для
зменшення суми штрафу.

Таким чином, суд вважає за необхідне
зменшити розмір штрафу на 50% на
підставі статті пункту 3 статті 83
Господарського процесуального Кодексу
що даний випадок є винятковим, виходячи
з інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) щодо
нарахування штрафу в розмірі 269 899 грн.
50 коп.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується статею 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог і складає 16 193 грн. 97 коп.

На підставі викладеного суд вважає,
судові витрати у справі покладаються
на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4, 12, 32 - 34, 36, 43, 44, 49,
82 -85, 115 -117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
«Дослідне господарство «Борки»
Інституту сільського господарства
Північного Сходу Національної
академії аграрних наук України» (вул.
Леніна 2-А, с. Бірки, Зміївський район,
Харківська область, 63421, , п/р
260027982 в ХОД АТ «Райффайзен Банк Аваль»
м. Харків МФО 350589) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий Дім «Украгропром»» (вул.
Щусєва 36, м. Київ 04060, , п/р
8292 в ПАТ «Радикал Банк» МФО 319111) -
суму основного боргу 539 799 (п'ятсот
тридцять дев'ять тисяч сімсот
дев'яносто дев'ять) гривень 00 коп; штраф
- 269 899 (двісті шістдесят дев'ять тисяч
вісімсот дев'яносто дев'ять ) грн. 50 коп.;
судовий збір у розмірі 16 193
(шістнадцять тисяч сто дев'яносто три)
грн. 97 коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
господарського суду.

Повний текст рішення складено 16.06.2014
року

Суддя О.О. Ємельянова