ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

17.06.14 № 910/11680/14. Суддя Гумега О.В.,
розглянувши

позовну заяву позивача-1: ОСОБА_1,
позивача-2: ОСОБА_2, позивача-3: ОСОБА_3

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кайман",
відповідача-2: Державної служби
інтелектуальної власності України

про визнання недійсним свідоцтва
України на знак для товарів та послуг

ВСТАНОВИВ:

13.06.2014 р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
надійшла позовна заява № б/н від 11.06.2014
р. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю "Кайман",
Державної служби інтелектуальної
власності України про визнання
недійсним повністю свідоцтва України
№ 130898 від 10.11.2010 р. на знак для товарів
та послуг "АЛЛИГАТОР".

Наведена позовна заява і додані до неї
документи повертаються позивачам без
розгляду з огляду на наступне:

Згідно ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського
суду мають право також звертатися
державні та інші органи, громадяни, що
не є суб'єктами підприємницької
діяльності.

З наведеної правової норми вбачається,
що за загальним правилом господарські
суди розглядають справи у спорах за
участю юридичних осіб та громадян, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності.
Участь фізичних осіб, які не є
суб'єктами підприємницької діяльності
допускається лише у випадках,
передбачених законодавчими актами
України.

Такий випадок передбачений, зокрема п. 4
ч. 1 ст. 12 ГПК України, яка відносить до
підвідомчості господарських судів
справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником, у тому
числі учасником, який вибув, а також між
учасниками господарських товариств, що
пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, навіть у тому
випадку, коли учасник є фізичною
особою, яка не є суб'єктом
підприємницької діяльності.

При цьому судом враховано роз'яснення,
надані у п. 81 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 17.10.2012
р. № 12 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності", в яких зазначено, що
свідоцтво на знак для товарів і послуг
видається фізичній особі незалежно від
того, чи має ця особа статус суб'єкта
підприємницької діяльності, тому якщо
поданий позов про визнання свідоцтва
недійсним стосується прав та
охоронюваних законом інтересів
фізичних осіб, які не мають статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
господарський суд повинен відмовити у
прийнятті відповідної позовної заяви
на підставі пункту 1 частини першої
статті 62 ГПК.

Судом встановлено, що у позовній заяві
№ б/н від 11.06.2014 р. в якості позивачів
визначені ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, а отже
фізичні особи.

В той же час, до позовної заяви № б/н від
11.06.2014 р. додано докази того, що вказані
фізичні особи мають статус суб'єктів
підприємницької діяльності, зокрема,
свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(серія НОМЕР_1), свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (серія НОМЕР_2), свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (серія НОМЕР_3).

За наведених обставин, у позовній заяві
не вказаного повного найменування
позивачів як субєктів підприємницької
діяльності, що, в свою чергу, є
підставою для повернення позовної
заяви без розгляду згідно п. 2 ч. 1 ст. 63
ГПК України. Так, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 63 Господарського процесуального
кодексу України суддя повертає позовну
заяву і додані до неї документи без
розгляду, якщо у позовній заяві не
вказано повного найменування сторін,
їх поштових адрес.

Таким чином, позовна заява не може бути
прийнята до розгляду та підлягає
поверненню для усунення допущеного
порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України,
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Крім того, при можливому повторному
зверненні до господарського суду з
відповідною заявою, слід звернути
увагу, що в "призначенні платежу"
квитанції № 3410019 від 11.06.2014 р., яку
додано до позовної заяви в якості
доказу сплати судового збору, фактично
зазначено "... за позовом, ОСОБА_4 ...", тоді
як останній не є позивачем за даним
позовом.

Також, до позовної заяви у якості
доказів надіслання її копії і додних до
неї документів відповідачам додані
копії фіскальних чеків № 1728, №1729 від
10.06.2014 р. та описів вкладень у цінні
листи, які засвідчені представником
позивачів ОСОБА_4, в той час як субєкти
підприємницької діяльності можуть
засвідчувати копії лише тих
документів, які від них виходять.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути
позивачеві без розгляду.

Суддя

О.В.Гумега