КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р. Справа№ 910/18763/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників

від позивача: Бахмацький К.А.
- дов. № 09/01 від 15.01.14 р.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Державного
підприємства Міністерства оборони
України „Укрвійськбуд"

на рішення господарського суду
м. Києва

від 03.02.2014 (Головуючий
суддя Гавриловська І.О.; судді:

Чеберяк П.П.,
Літвінова М.Є.)

у справі №910/18763/13

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю „Укргаз"

до Державного
підприємства Міністерства оборони
України

„Уквійськбуд"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Святошинська районна
в місті Києві державна адміністрація

про стягнення 116 740,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Укргаз" (надалі -
позивач, ТОВ „Укргаз") про стягнення з
Державного підприємства Міністерства
оборони України „Укрвійськбуд" (надалі
- відповідач, ДП МОУ „Укрвійськбуд")
116740,09 грн., з яких 100797,68 грн. - сума
основної заборгованості за отриману
теплову енергію, 8312,36 грн. 5% штрафу та
7630,05 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 16.12.2013 до участі в справі в якості
третьї особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача залучено
Святошинську районну в місті Києві
державну адміністрацію.

У ході розгляд справи судом першої
інстанції позивачем були заявлені
клопотання про уточнення позовних
вимог, відповідно до яких ТОВ „Укргаз"
просило стягнути з відповідача 100797,68
грн. основного боргу, 14899,43 грн. штрафу
та 7249, 15 грн. пені.

Вказане клопотання не прийняті судом
першої інстанції, оскільки дані
уточнення, фактично, є збільшенням
позовних вимог. При цьому, позивачем не
було надано доказів сплати судового
збору за вказані заяви.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 у справі №910/18763/13 позов
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 100797,68
грн. основної заборгованості та 8312,36
грн. 5% штрафу. В іншій частині у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського
міста Києва від 03.02.2014 у справі №910/18763/13
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач зазначає, що рішення
суду першої інстанції прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а викладені у
ньому висновки не відповідають
обставинам справи. Зокрема відповідач
звертає увагу на те, що 09.04.2003 між
Святошинською районною у м. Києві
державною адміністрацією, як
замовником, та Державним
підприємством Міністерства оборони
України „Укрвійсьбуд" було укладено
інвестиційний договір на будівництво
житлового будинку №2, предметом якого є
спільне проектування та будівництво
житлового будинку на земельній ділянці
по вул. Бударіна, 3. 02.04.2012 видано акт №1,
яким підтверджено завершення
будівництва та готовність
вищезазначеного об'єкту до
експлуатації. На думку відповідача
вказаний акт свідчить про передачу
майнових прав та зобов'язань, що
виникли стосовно даного об'єкту, до
замовника будівництва - третьої особи.
За таких обставин відповідач
стверджує, що договірні зобов'язання
між позивачем та відповідачем у
спірний період були відсутні, оскільки
підключення прийнятого в експлуатацію
об'єкта до інженерних мереж має
здійснюватися за зверненням замовника
будівництва.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, вважає рішення суду,
яким його позовні вимоги були
задоволені частково, законним та
обґрунтованим і просить залишити його
без змін.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

09.11.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Укргаз" як
постачальником, та Державним
підприємством Міністерства оборони
України „Укрвійськбуд", як споживачем,
укладено договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді №03/11,
відповідно до умов якого постачальник
здійснює постачання споживачу
теплової енергії у гарячій воді у
потрібних йому обсягах, а споживач
зобов'язується оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) у терміни, що
встановлені умовами цього договору.
Адреса об'єкту теплоспоживання: 03179, м.
Київ, вул. Бударіна, 3 буд. № 1
(багатоповерховий житловий будинок).

Пунктом 1.1.1. договору №03/11 від 09.11.2011,
визначено, що орієнтована сума
договору становить - 200000,00 грн. (в т.ч.
ПДВ 20 % - 33333,33 грн.) за один календарний
рік спожитої теплової енергії.

За приписами положень пункту 2.2.1.
договору №03/11 від 09.11.2011 постачальник
зобов'язується забезпечити постачання
теплової енергії у вигляді гарячої
води в обсягах необхідних споживачу
для забезпечення наступних потреб:
опалення та вентиляція, гаряче
водопостачання, технологічні потреби,
кондиціювання повітря.

Пунктами 2.3.1. та 2.3.2. договору №03/11 від
09.11.2011 передбачено обов'язок споживача
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії та
виконувати на підставі тарифів за
теплову енергію умови та порядок
оплати, в обсягах і в терміни, які
передбачені в порядку проведення
розрахунків за договором (додаток №2 до
договору), що є невід'ємними частинами
цього договору.

Облік споживання споживачем теплової
енергії проводиться за допомогою
приладів обліку (п. 4.1. договору № 03/11
від 09.11.2011).

Відповідно до п. 2.3. додатку №2 до
договору №03/11 від 09.11.2011, споживач
зобов'язаний проводити розрахунки за
теплову енергію шляхом авансових
платежів в розмірі 30000,00 грн.; споживач
повинен здійснити перший платіж
протягом трьох календарних днів з дати
укладення цього договору, а наступні
платежі - не пізніше, ніж за три
календарні дні до початку нового
розрахункового періоду; постачальник
починає виконувати свої зобов'язання
за цим договором з моменту зарахування
на його рахунок, що вказаний в п. 11 цього
договору, першого авансового платежу.

Споживач здійснює послідуючі платежі
не пізніше, ніж за три календарні дні до
початку нового розрахункового періоду
(календарного місяця). У разі
споживання теплової енергії в меншій
кількості, ніж споживач оплатив
авансово, така різниця зараховується
споживачу в рахунок оплати наступного
(наступних) розрахункових періодів.
Споживач розраховується за
показниками приладів обліку та при
перевищенні фактичного використання
теплової енергії понад заявлене та
сплачене до початку розрахункового
періоду, це перевищення окремо
оплачується споживачем не пізніше
тридцятого числа поточного місяця (п.
2.4. додатку №2 до договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
надав підписані уповноваженими
представниками та скріплені печатками
сторін актами здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №ОУ-0000234 від 30.04.2012,
№ОУ-0000563 від 31.10.2012, №ОУ-0000172 від 30.03.2012,
№ОУ-0000098 від 28.02.2012 року.

Загальна вартість спожитої
відповідачем теплової енергії за
договором №03/11 від 09.11.2011 за
вищевказаними актами становила 200797,68
грн.

За твердженням позивача відповідач
свої зобов'язання щодо оплати за
спожиту теплову енергію виконав
частково на суму 100000,00 грн., у зв'язку з
чим станом на 26.09.2013 у нього виникла
заборгованість у розмірі 100797,68 грн., з
позовом про стягнення якої позивач
звернувся у даній справі.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як встановлено місцевим господарським
судом, позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
зауважень щодо відпуску теплової
енергії від відповідача не надходило,
тоді як відповідач у визначений
договором №03/11 від 09.11.2011 та додатками
до нього строк оплату за спожиту
теплову енергію здійснив неповністю.

За таких обставин, враховуючи що
відповідач не надав належних та
допустимих доказів виконання ним своїх
зобов'язань та сплати заборгованості
за спожиту теплову енергію у повному
обсязі, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача
100797,68 грн. заборгованості за договором
на постачання теплової енергії у
гарячій воді №03/11 від 09.11.2011 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача 7630,05 грн. пені та 8312,36 грн. 5%
штрафу за порушення грошового
зобов'язання за договором №03/11 від
09.11.2011 року.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Пунктами 5.4.2. та 5.4.2.1. договору №03/11 від
09.11.2011 передбачено, що споживач несе
відповідальність за несвоєчасне
виконання розрахунків за отриману
теплову енергію у вигляді пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого зобов'язання за
кожен день порушення, а також у вигляді
штрафу в розмірі 5 % вартості теплової
енергії, спожитої у попередньому
розрахунковому періоді, за кожен факт
прострочення.

Місцевий господарський суд, дослідивши
та перевіривши наданий позивачем
розрахунок суми пені, дійшов висновку,
що позивачем було неправильно
здійснено розрахунок даної вимоги,
зокрема, взято період не з моменту
настання відповідальності та
неправильно визначено суми боргу. Крім
того, у визначенні періоду
заборгованості позивач не врахував
умови розрахунків за спожиту теплову
енергію передбачені договором №03/11 від
09.11.2011 року. Враховуючи викладене, суд
першої інстанції відмовив у
задоволенні позовної вимоги щодо
стягнення 7630,05 грн. пені.

Представник позивача у суді
апеляційної інстанції вищевказаних
висновків місцевого господарського
суду не заперечував, вважаючи рішення
суду законним та обґрунтованим.

Дослідивши та перевіривши наданий
позивачем розрахунок 5 % штрафу, суд
першої інстанції, здійснивши власний
розрахунок штрафу, встановив, що сума 5 %
штрафу перевищує заявлену позивачем
суму, а тому правомірно задовольнив
вимогу ТОВ „Укргаз" щодо стягнення з ДП
МОУ „Укрвійськбуд" штрафу у розмірі
8312,36 грн., який був заявлений позивачем,
оскільки господарський суд не вправі
виходити за межі позовних вимог без
наявності на про це відповідного
клопотання заінтересованої сторони.

За таких обставин, місцевим
господарським судом правомірно
задоволені позовні вимоги ТОВ „Укргаз"
про стягнення з відповідача 100797,68 грн.
основної заборгованості та 8312,36 грн. 5%
штрафу.

Колегія суддів вважає безпідставними
доводи апеляційної скарги про те, що
договірні зобов'язання між позивачем
та відповідачем у спірний період були
відсутні, що на думку відповідача
підтверджує акт готовності об'єкта до
експлуатації №1 від 02.04.2012, який
свідчить про передачу майнових прав та
зобов'язань, що виникли стосовно даного
об'єкту, який розташований у м. Київ,
вул. Бударіна, 3, буд. № 1, до замовника
будівництва - третьої особи.

Так, Пунктами 9.6. та 9.7. договору №03/11 від
09.11.2011 передбачено, що у випадку
переходу права власності на теплове
обладнання споживача до іншої особи,
споживач та така інша особа у триденний
термін з моменту зміни власника
повинні ініціювати розірвання цього
договору та докласти усіх зусиль для
підписання договору на постачання
(купівлю-продаж) теплової енергії у
гарячій воді з новим власником; жодна
із сторін не має права передавати свої
права та обов'язки за цим договором
третій стороні без письмової згоди
іншої сторони.

Відповідно до п. 9.4. договору № 03/11 від
09.11.2011, всі повідомлення за цим
договором будуть вважатися зробленими
належним чином у випадку, якщо вони
вручені особисто стороні або надіслані
у письмовій формі рекомендованим
листом, кур'єром, телеграфом, факсом за
адресами, зазначеними в п. 11 цього
договору. Датою здійснення
відповідного повідомлення буде
вважатися дата його особистого
вручення стороні або відправлення
повідомлення стороні.

Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів у підтвердження
звернення з відповідним письмовим
повідомленням стосовно розірвання
договору №03/11 від 09.11.2011 та ініціювання
підписання договору з новим власником,
чи письмової згоди сторін щодо
передання своїх прав та обов'язків за
цим договором третій стороні, як це
передбачено п. 9.6. і 9.7., а тому доводи
апеляційної скарги ДП МОУ
„Укрвійськбуд" є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Державного підприємства
Міністерства оборони України
„Укрвійськбуд" задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду міста Києва від 03.02.2014 у справі
№910/18763/13 має бути залишене без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства Міністерства оборони
України „Укрвійськбуд" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 03.02.2014 у справі
№910/18763/13 залишити без змін.

Матеріали справи №910/18763/13 повернути до
господарського суду м. Києва

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
Л.П. Зубець

А.І. Мартюк