ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р.Справа № 915/310/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Журавльова О.О., Савицького
Я.Ф.,

при секретарі судового засідання:
Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Бондаренко І.О.,
довіреність № б/н, дата видачі : 20.01.14;

від відповідача - ОСОБА_2, свідоцтво
адвоката України № НОМЕР_1, дата
видачі : 15.05.10; ;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Баштанська сільськогосподарська
машинно-технологічна станція»

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 18 квітня 2014
року

по справі № 915/310/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
компанія «Ірлен»

до Публічного акціонерного товариства
«Баштанська сільськогосподарська
машинно-технологічна станція»

про стягнення 1 202 462,10 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
компанія «Ірлен» звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом про стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція» 1 202 462,10
грн. за договором купівлі-продажу №2503/02
від 25.03.2013р. з яких: 840419,01 грн. основного
боргу, 54178,24 грн. пені, 83365,86 грн. 20%
річних, 125048,80 грн. комерційного кредиту,
83365,86 грн. процентів за користування
чужими коштами, 16084,33 грн. інфляційних
збитків (згідно заяви про зменшення
позовних вимог від 31.03.2014р.)

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 18.04.2014р.
(суддя Бездоля Д.О.) позов задоволено
частково, стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
компанія "Ірлен 840419 грн. 01 коп.
основного боргу, 54178 грн. 24 коп. пені, 16084
грн. 33 коп. інфляційних втрат, 83365 грн. 86
коп. 20% річних, 125048 грн. 80 коп. процентів
комерційного кредиту та 22381 грн. 92 коп.
судового збору. В іншій частині позову
відмовлено. Повернуто Товариству з
обмеженою відповідальністю "Науково -
виробнича компанія "Ірлен з Державного
бюджету України судовий збір в сумі 5620
грн. 11 коп., сплачений платіжним
дорученням від 11.03.2014 № 149.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог про
стягнення основного боргу, пені,
інфляційних втрат, 20% річних, процентів
комерційного кредиту та відмовлено в
стягненні процентів за користування
чужими коштами, оскільки, на думку суду,
стягнення з відповідача ще одних
процентів за цей же період за
користування чужими коштами не
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства України,
передбаченим у ст. 3 ЦК України, зокрема
справедливості, добросовісності та
розумності.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Публічне акціонерне товариство
«Баштанська сільськогосподарська
машинно-технологічна станція»
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить його скасувати в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення 125048,80 грн. процентів
комерційного кредиту, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального парва.

В апеляційні скарзі скаржник наполягає
на тому, що оскільки суд стягнув з
відповідача 20% річних на підставі ст.625
ЦК України та пеню, то стягнення ще й 30%
річних є подвійним стягненням пені за
одне й те саме правопорушення.

Скаржник зазначав, що суд приймаючи
рішення, не звернув уваги на положення
ст..111-28 ГПК України, щодо обов'язковості
рішень Верховного суду України для
всіх судів України.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали та обставини
справи на предмет надання їм
попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 ГПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, 25.03.2013р. між сторонами був
укладений договір купівлі-продажу
товару № 2503/02, в якому сторони
визначили умови купівлі-продажу
насіння та засобів захисту рослин (далі
- товар).

Згідно з п.п. 2.1., 2.4., 3.2., 3.3. договору:

- найменування та асортимент товару,
його кількість, ціна та загальна
вартість, а також термін поставки
товару визначається у додатку
(додатках) до даного договору, які є
його невід'ємною частиною;

- підписання видаткових накладних
обома сторонами, що виписані в період
дії даного договору, засвідчує факт
передачі разом з товаром усієї
необхідної документації, що його
стосується, в тому числі сертифікату
якості;

- товар вважається переданим
відповідачу з моменту підписання
видаткових накладних відповідачем;

- днем передачі товару (партії товару)
вважається дата поставки товару на
склад відповідача.

Згідно з п.п. 5.1., 5.3. договору:

- відповідач здійснює оплату партії
товару за ціною, вказаною у додатку
(додатках), що є невід'ємною частиною
цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 524
ЦК України сторони дійшли згоди, що
ціна на товар та загальна сума договору
буде визначатись у додатку (додатках)
до даного договору у національній
валюті України (гривня) та в грошовому
еквіваленті в іноземній валюті (долар
США), виходячи із курсу продажу долару
США на міжбанківському валютному ринку
України на день підписання даного
договору (чи відповідного додатку
(додатків) до даного договору);

- оплата вартості товару, зазначеної у
відповідному додатку (додатках) до
даного договору, здійснюється згідно
умов та у строки, визначені у
відповідному додатку (додатках) до
цього договору.

Згідно з п.п. 8.6., 8.7. договору:

- у разі несвоєчасної оплати вартості
товару, відповідач відшкодовує
позивачу усі завдані цим збитки, а
також сплачує позивачу пеню у розмірі
0,5% від суми боргу, за кожен день
прострочення, а також 20% річних від
простроченої суми (в порядку ст. 625
Цивільного кодексу України), крім того,
у передбачених законодавством
випадках, відповідач сплачує проценти
за користування чужими грошовими
коштами (ст. 536 ЦК України) в розмірі 20%
річних від вартості отриманого товару,
від дня коли товар мав бути оплачений
до дня його фактичної оплати;

- у разі, якщо відповідач не здійснить
своєчасно попередню оплату товару або
будь-який платіж, або своєчасно не
передасть вексель, позивач має право в
односторонньому порядку розірвати цей
договір, вимагати оплати чи повернення
неоплаченого товару (якщо товар був
переданий), сплати штрафних санкцій або
притримати товар. Крім цього,
вважається, що весь товар, переданий
відповідачу без оплати, був проданий з
відстрочкою (або розстроченням)
платежу із строком оплати - відповідно
до дати останнього платежу (п. 1.1.
додатку 2), на умовах комерційного
кредиту, згідно з ст. 1057 ЦК України.
Проценти за користування комерційним
кредитом встановлюються в розмірі 30
відсотків річних та сплачується
відповідачем за період з дня отримання
товару до дня його фактичної оплати.

Відповідно до п. 11.1. договору договір
діє з моменту його підписання і
скріплення печатками обома сторонами
до 31.12.2013, а в частині виконання
сторонами своїх зобов'язань за цим
договором - до моменту повного
виконання сторонами обов'язків по
договору.

Додатками №№1- 4 від 25.03.2013 до договору
сторони передбачили, що загальна
вартість товару становить 1050523,76 грн.

Пунктами 1 додатків №№ 1-3 до договору
сторони передбачили, що відповідач
оплачує вартість товару в сумі 1048423,76
грн. наступним чином:

- оплата товару в розмірі 20% від
вартості товару відповідач здійснює до
29 березня 2013 року;

- оплата товару в розмірі 80% від
вартості товару відповідач здійснює
до 01 жовтня 2013 року.

Пунктом 1 додатку № 4 до договору
сторони передбачили, що відповідач
оплачує вартість товару в сумі 2100 грн.
наступним чином:

- оплата товару в розмірі 20% від
вартості товару відповідач здійснює до
26 квітня 2013 року;

- оплата товару в розмірі 80% від
вартості товару відповідач здійснює
до 15 вересня 2013 року.

Як встановлено судом першої інстанції
та перевірено в ході апеляційного
розгляду, на виконання умов договору,
позивач передав відповідачу товар на
загальну суму 1050523,76 грн., що
підтверджується видатковими
накладними від 26.03.2013 №№ 151-153, від 05.04.2013
№ 239 та від 22.04.2013 № 379, довіреностями
від 26.03.2013 № 129, від 05.04.2013 № 130 та від
22.04.2013 № 131, рахунками на оплату від
25.03.2013 № 00000201, від 25.03.2013 № 00000202, від
26.03.2013 № 00000203 та від 22.04.2013 № 00000308,
поясненнями позивача та визнається
відповідачем.

Проте, відповідач свої зобов'язання за
договором в частині оплати вказаного
товару виконав частково, сплативши
позивачу лише 210104,75 грн., що
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків між сторонами
станом на 21.03.2014, банківськими
виписками, поясненнями позивача та
визнається відповідачем.

Таким чином, посилаючись на
заборгованість відповідача перед
позивачем у розмірі 840419,01 грн., позивач
звернувся до суду з позовом.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України яка цілком
кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Судова колегія частково погоджується з
висновками суду в частині задоволення
позовних вимог про стягнення основного
боргу, пені, інфляційних втрат, 20%
річних, оскільки матеріалами справи
доведено обґрунтованість стягнення
відповідних коштів, та, крім того,
наявність заборгованості не
заперечується відповідачем по справі.

Водночас, колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції щодо стягнення процентів
комерційного кредиту, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.1057 ЦК України,
договором, виконання якого пов'язане з
переданням у власність другій стороні
грошових коштів або речей, які
визначаються родовими ознаками, може
передбачатися надання кредиту як
авансу, попередньої оплати,
відстрочення або розстрочення оплати
товарів, робіт або послуг (комерційний
кредит), якщо інше не встановлено
законом. До комерційного кредиту
застосовуються положення статей 1054 - 1056
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
положеннями про договір, з якого
виникло відповідне зобов'язання, і не
суперечить суті такого зобов'язання.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом.

Апеляційним судом встановлено, що
25.03.2013р. між сторонами укладено договір
купівлі-продажу насіння та засобів
захисту рослин, предметом якого є
товар, який належить продавцю на момент
укладення договору або буде набутий
продавцем у майбутньому.

Разом з тим, пунктом 8.7 договору
встановлено, що весь товар, переданий
відповідачу без оплати, був проданий з
відстрочкою (або розстроченням)
платежу із строком оплати - відповідно
до дати останнього платежу (п. 1.1.
додатку 2), на умовах комерційного
кредиту, згідно з ст.1057 ЦК України.
Проценти за користування комерційним
кредитом встановлюються в розмірі 30
відсотків річних та сплачується
відповідачем за період з дня отримання
товару до дня його фактичної оплати.

Колегія суддів зауважує, що договір
купівлі-продажу, та договір
комерційного кредиту, умови якого
сторони включили до п.8.7 договору, є
різними за своєю правовою природою та
регулюють різні види цивільних
правовідносин, а тому застосування до
договору купівлі-продажу положень про
договір комерційного кредиту є
безпідставним.

Аналогічну правову позицію викладено у
постановах Верховного суду України від
02.07.2013 року у справі №18/1372/12, від 20.08.2013
року у справі №5016/1355/2012(4/44).

Висновки суду першої інстанції про те,
що сторони мали право встановити в
договорі зміну умов зобов'язання як
правові наслідки порушення зобов'язань
відповідно до ст.611 ЦК України, а відтак
сплата відсотків за комерційний кредит
в разі прострочення платежів є зміною
умов зобов'язання, є помилковими,
виходячи з такого.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, зміна
умов зобов'язання.

Однак в даному випадку відбулась не
зміна умов зобов'язання, а виникнення
нового зобов'язання - зобов'язання
сплатити кошти (проценти) за
комерційний кредит, що статтею 611 ЦК
України не передбачено.

Таким чином, враховуючи викладене, та
правову позицію Верховного суду
України щодо регулювання спірних
правовідносин, судова колегія дійшла
висновку про необґрунтованість
стягнення з відповідача процентів
комерційного кредиту у розмірі 125048,80
грн.

На підставі викладеного, колегія
суддів визнає, що матеріалами справи
доведено обґрунтованість стягнення з
відповідача суми 840419,01 грн. основного
боргу, 54178,24 грн. пені, 83365,86 грн. 20%
річних, та 16084,33 грн. інфляційних
збитків.

Разом з тим, судовою колегією
встановлено необґрунтованість
стягнення з відповідача 125048,80 грн.
комерційного кредиту, з огляду на те, що
договір купівлі-продажу та договір
комерційного кредиту є різними за
своєю правовою природою та регулюють
різні види цивільних правовідносин.

Оскільки рішення суду першої інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального права, воно підлягає
скасуванню в частині стягнення
процентів комерційного кредиту, в
решті позовних вимог рішення слід
залишити без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.49, 99, 101, 103 п.2, 104 п. 4, 105
ГПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція»
задовольнити.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 18 квітня 2014
року по справі № 915/310/14 скасувати в
частині стягнення 125048 грн. 80 коп.
процентів комерційного кредиту.

Викласти резолютивну частину рішення в
наступній редакції :

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" (вул.
О.Сизоненка, 5, м. Баштанка, Миколаївська
обл., 56100, код 30126517) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
компанія "Ірлен" (пров. Парусний, 11-А/1, м.
Миколаїв, 54025, код 30625601) 840419 (вісімсот
сорок тисяч чотириста дев'ятнадцять)
грн. 01 коп. основного боргу, 54178
(п'ятдесят чотири тисячі сто сімдесят
вісім) грн. 24 коп. пені, 16084 (шістнадцять
тисяч вісімдесят чотири) грн. 33 коп.
інфляційних втрат, 83365 (вісімдесят три
тисячі триста шістдесят п'ять) грн. 86
коп. 20% річних, та 19864,67 (дев'ятнадцять
тисяч вісімсот шістдесят чотири грн.. 67
коп.). судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Науково - виробнича
компанія "Ірлен" (пров. Парусний, 11-А/1, м.
Миколаїв, 54025, код 30625601) з Державного
бюджету України судовий збір в сумі 5620
(п'ять тисяч шістсот двадцять) грн. 11
коп., сплачений платіжним дорученням
від 11.03.2014 № 149.»

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
компанія "Ірлен" на користь Публічного
акціонерного товариства "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" 209,75 грн.
судового збору за розгляд апеляційної
скарги.

Господарському суду Миколаївської
області доручити видати відповідні
накази із зазначенням реквізитів
сторін.

Постанова набирає чинності з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний
13.06.2014 року

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Суддя
О.О. Журавльов

Суддя
Я.Ф. Савицький