ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року Справа № 907/32/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого Н.
Волковицької Л. Рогач за участю
представників:позивачаОлексик В.В. -
довіреність від 31.03.2014
р.відповідачівРябінічева А.С. -
довіреність від 30.10.2013 р.третьої
особине з'явилися (про час і місце
судового засідання повідомлено
належно)розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційні скарги
Приватного акціонерного товариства
"Закарпатський рибокомбінат" на
постановувід 09.04.2014 р. Львівського
апеляційного господарського судуу
справі№ 907/32/14 господарського суду
Закарпатської областіза
позовомПриватного акціонерного
товариства "Закарпатський
рибокомбінат"до - Іршавської
районної державної адміністрації в
Закарпатській області; - Фермерського
господарства "Мочар Ір" третя
особаМукачівське міжрайонне
управління водного господарства
провизнання недійсним договору оренди
водного об'єкта та розпорядження
Іршавської районної державної
адміністрації від 25.06.2012 р. № 346

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 р. ПАТ "Закарпатський
рибокомбінат" звернулось до
господарського суду Закарпатської
області з позовом до Іршавської
районної державної адміністрації в
Закарпатській області та Фермерського
господарства "Мочар Ір" про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Іршавської районної
державної адміністрації від 25.06.2012 р. №
346 про надання водного об'єкта у
довгострокове користування та
визнання недійсним договору оренди
водного об'єкта від 20.07.2012 р., укладеного
між відповідачами, посилаючись на
приписи статей 203, 215, 227 Цивільного
кодексу України, статті 45, 57 Водного
кодексу України, статтю 4 Закону
України "Про оренду державного майна"
та норми Закону України "Про
приватизацію майна державних
підприємств"

При цьому, у позовній заяві ПАТ
"Закарпатський рибокомбінат"
повідомляло, що в 2013 році товариство
зверталось до господарського суду з
позовом до Іршавської районної
державної адміністрації та ФГ "Мочар
Ір", але з інших підстав, що вбачається з
рішення суду від 03.07.2013 р. по справі №
907/477/13.

ФГ "Мочар Ір" у відзиві на позовну заяву
просило відмовити у її задоволенні
вказуючи на недоведеність порушення
прав та інтересів позивача, що було
встановлено також і під час розгляду
судами справи № 907/477/13.

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 10.02.2014 р.
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Мукачівське міжрайонне управління
водного господарства.

24.02.2014 р. ФГ "Мочар Ір" подало до
господарського суду клопотання про
припинення провадження у даній справі
на підставі пункту 2 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України вказуючи на те, що аналогічні
позовні вимоги ПАТ "Закарпатський
рибокомбінат" з тих же підстав вже були
предметом розгляду у господарському
суді, із винесенням рішення, яке
набрало законної сили, у справі № 907/477/13
(а.с. 76).

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 05.03.2014 р.
(суддя Ремецькі О.Ф.) клопотання ФГ
"Мочар Ір" задоволено, провадження у
справі припинено на підставі пункту 2
частини 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Мотивуючи ухвалу, з урахуванням
положень постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011 р., суд першої інстанції
дійшов висновку що у справі № 907/477/13
господарським судом розглянуті
аналогічні позовні вимоги товариства,
заявлені ним з тих же підстав до тих же
відповідачів.

За апеляційною скаргою ПАТ
"Закарпатський рибокомбінат"
Львівський апеляційний господарський
суд (судді: Марко Р.І., Бойко С.М., Бонк
Т.Б.), переглянувши ухвалу суду першої
інстанції від 05.03.2014 р. в апеляційному
порядку, постановою від 09.04.2014 р.
залишив її без змін з тих же підстав.

ПАТ "Закарпатський рибокомбінат"
подало до Вищого господарського суду
України дві касаційні скарги, які
ідентичні за своїм змістом, у яких
скаржник просить скасувати постанову
Львівського апеляційної
господарського суду від 09.04.2014 р. та
ухвалу господарського суду
Закарпатської області від 05.03.2014 р. та
направити справу до суду першої
інстанції для розгляду по суті,
обґрунтовуючи доводи касаційних скарг
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права.

Скаржник зазначає про неправомірне
застосування судами статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки у даній справі
позивачем заявлені вимоги зовсім з
інших підстав ніж заявлялись у справі
№ 907/477/13, зокрема, з підстав порушення
частини 2 статті 4 Закону України "Про
оренду державного майна", за приписами
якої не можуть бути об'єктами оренди
водосховища та господарські канали
комплексного призначення, в той час як
у справі № 907/477/13 такої підстави позову
не заявлялось, і єдиною підставою для
відмови товариству у задоволенні
позовних вимог в іншій справі було
недоведеність позивачем порушення
його прав.

Крім того, заявник касаційної скарги
вказує на порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права, а
саме статті 104 Господарського
процесуального кодексу України щодо
розгляду судом справи за відсутності
будь - якої із сторін не повідомленої
належним чином про місце судового
засідання, вказуючи на те, що про час і
місце судового засідання в суді першої
інстанції, яке відбулося 05.03.2014 р. та у
якому була прийнята оскаржувана ухвала
про припинення провадження у справі,
позивач не був належним чином
повідомлений, оскільки повідомлення
суду про час розгляду справи отримав
тільки 06.03.2014 р., що підтверджується
поштовим штампом на конверті.

У відзиві на касаційну скаргу ФГ "Мочар
Ір" просило відмовити у її задоволенні
вказуючи на безпідставність посилань
скаржника на порушення апеляційним
судом статті 104 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки ухвала суду про відкладення
розгляду справи на 05.03.2014 р. була
направлена судом першої інстанції
27.02.2014 р., а напис на конверті, зроблений
невідомою особою не може свідчити про
порушення судами процесуального
законодавства. При цьому, представник
позивача був присутній у всіх
засіданнях суду першої інстанції та
надав всі документи і поясненнях.

ФГ "Мочар Ір" у відзиві на касаційну
скаргу також зазначає про
безпідставність посилань заявника на
порушення судами норм статті 80
Господарського процесуального кодексу
України вказуючи на те, що даний спір
між тими ж сторонами, з тих же підстав
та предмету був вирішений судом за
позовною заявою ПАТ "Закарпатський
рибокомбінат", ідентичною за своїм
змістом позовній заяві, поданій
товариством в межах даної справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача
та пояснення присутніх у судовому
засіданні представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності застосування
судами норм процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Здійснюючи судовий розгляд даної
справи судами першої та апеляційної
інстанції було встановлено, що судовим
рішенням у справі № 907/477/13 було
вирішено господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет, і з тих же
підстав, у зв'язку з чим провадження у
даній справі № 907/32/14 підлягає
припиненню на підставі пункту 2 частини
1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Закарпатської області від 03.07.2013 р.,
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 17.09.2013 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 16.12.2013 р. у справі № 907/477/13,
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ПАТ "Закарпатський рибокомбінат"
до Іршавської райдержадміністрації та
ФГ "Мочар Ір" про визнання незаконним та
скасування розпорядження Іршавської
районної державної адміністрації від
25.06.2012 р. № 346 про надання водного
об'єкта у довгострокове користування
та визнання недійсним договору оренди
водного об'єкта від 20.07.2012 р., укладеного
між Іршавською районною державною
адміністрацією та ФГ "Мочар Ір" (а.с. 65-75).

За приписами процесуального
законодавства, припинення провадження
у справі - це форма закінчення розгляду
господарської справи без прийняття
судового рішення у зв'язку з виявленням
після порушення провадження у справі
обставин, з якими закон пов'язує
неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо є
рішення господарського суду або іншого
органу, який в межах своєї компетенції
вирішив господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Статтею 54 вказаного Кодексу
встановлені вимоги до форми та змісту
позовної заяви у частині 2 якої
передбачено, що позовна заява повинна
містити, зокрема, виклад обставин, на
яких ґрунтуються позовні вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
позов; обгрунтований розрахунок сум, що
стягуються чи оспорюються;
законодавство, на підставі якого
подається позов.

За приписами процесуального
законодавства, під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення.

Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ
"Закарпатський рибокомбінат"
звернулось до господарського суду з
даним позовом до Іршавської районної
державної адміністрації в
Закарпатській області та Фермерського
господарства "Мочар Ір" (а.с. 3-7) про:

- визнання незаконним та скасування
розпорядження Іршавської районної
державної адміністрації від 25.06.2012 р. №
346 про надання водного об'єкта у
довгострокове користування;

- визнання недійсним договору оренди
водного об'єкта від 20.07.2012 р., укладеного
між Іршавською районною державною
адміністрацією та ФГ "Мочар Ір".

Позовні вимоги з посиланням на приписи
статей 203, 215, 227 Цивільного кодексу
України, статті 45, 57 Водного кодексу
України, статтю 4 Закону України "Про
оренду державного майна" та норми
Закону України "Про приватизацію майна
державних підприємств" обґрунтовані
тим, що з моменту створення
підприємства, спочатку як державного, а
потім як акціонерного товариства, та до
моменту прийняття
райдержадміністрацією оскаржуваного
розпорядження та передачі відповідачу
водного об'єкту за оспорюваним
договором саме позивач був вторинним
водокористувачем, який на підставі
дозволу на спецводокористування
користувався водним об'єктом та
зариблював його, однак на звернення
товариства до райдержадміністрації
про надання йому в оренду водного
дзеркала площею 158 га для потреб
риборозведення, відповідач листом від
19.10.2011 р. повідомила про неможливість
вирішення позитивно клопотання
позивача, оскільки у первинного
водокористувача Мукачівського
міжрайонного управління водного
господарства відсутній державний акт
на право постійного користування
земельною ділянкою водосховища.

Разом з цим, як вказував позивач,
відмовивши ПАТ "Закарпатський
рибокомбінат" у наданні у користування
землі, водний об'єкт був виділений у
користування ФГ "Мочар Ір" спірним
розпорядженням на підставі якого
укладено оспорюваний договір, що
порушує права позивача на отримання в
оренду водного дзеркала.

ПАТ "Закарпатський рибокомбінат"
вказував на прийняття головою
райдержадміністрації спірного
розпорядження в порушення статті 14
Водного кодексу України та статті 4
Закону України "Про оренду державного
майна", оскільки останнім було
здійснено передачу водосховища
комплексного призначення,
загальнодержавного значення, яке не
може бути об'єктом оренди, що в силу
статті 227 Цивільного кодексу України
свідчить про наявність підстав для
визнання недійсним договору, як такого,
що укладений юридичною особою якого
вона не мала права вчиняти.

При цьому, зі змісту позовної заяви ПАТ
"Закарпатський рибокомбінат" до
Іршавської районної державної
адміністрації та ФГ "Мочар Ір", за
результатами розгляду якої
господарським судом було прийнято
рішення у справі № 907/477/13 вбачається, що
товариство просило суд (а.с. 77-81):

- визнати незаконним та скасувати
розпорядження Іршавської районної
державної адміністрації від 25.06.2012 р. №
346 про надання водного об'єкта у
довгострокове користування;

- визнати недійсним договір оренди
водного об'єкта від 20.07.2012 р., укладений
між Іршавською районною державною
адміністрацією та ФГ "Мочар Ір".

Вказана позовна заява ПАТ
"Закарпатський рибокомбінат", з
посиланням на приписи статей 203, 215, 227
Цивільного кодексу України, статті 45, 57
Водного кодексу України, статтю 4
Закону України "Про оренду державного
майна" та норми Закону України "Про
приватизацію майна державних
підприємств" обґрунтована тим, що
головою райдержадміністрації при
винесенні спірного розпорядження та
укладення договору оренди грубо
порушено статтю 14 Водного кодексу
України щодо здійснення розпорядження
водними об'єктами загальнодержавного
значення, які в силу частини 2 статті 4
Закону України "Про оренду державного
майна" не можуть бути об'єктами оренди,
що відповідно до статті 227 Цивільного
кодексу України свідчить про наявність
підстав для визнання недійсним
договору, як такого, що укладений
юридичною особою якого вона не мала
права вчиняти.

Посилаючись на те, що товариство є
вторинним водокористувачем, позивач
вказував на необхідність погодження з
ним передачі в оренду водного об'єкту,
який на підставі дозволу на
спецводокористування користувався
водним об'єктом та зариблював його.

Здійснюючи судовий розгляд справи та
припиняючи провадження у даній справі
судами першої та апеляційної інстанції
було встановлено, що предметом спору у
справі № 907/477/13 були ті ж вимоги
позивача, що і у даній справі та
заявлені ці вимоги з тих же підстав, при
цьому, дійшовши висновку, що в даному
випадку товариство ототожнює поняття
"нові докази" та "нові обставини" з
підставами позову.

Враховуючи викладене та приписи
процесуального законодавства, колегія
суддів вважає правомірним висновок
судів про наявність підстав для
припинення провадження у даній справі
на підставі пункту 2 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, а прийняті у справі рішення та
постанову вважає такими, що
відповідають нормам процесуального
права, підстав для їх зміни чи
скасування не вбачається.

Доводи скаржника, викладені у
касаційній скарзі стосовно
неправомірного застосування судами
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України з тих
підстав, що у даній справі позивачем
заявлені вимоги з інших підстав ніж
заявлялись у справі № 907/477/13, судова
колегія вважає такими, що
спростовуються наявними в матеріалах
справи документами та встановленими
судами обставинами.

Стосовно доводів скаржника про
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права та залишення
поза увагою приписів пункту 2 частини 2
статті 104 Господарського
процесуального кодексу України, яким
передбачено, що порушення норм
процесуального права є в будь-якому
випадку підставою для скасування
рішення місцевого господарського суду,
якщо справу розглянуто господарським
судом за відсутністю будь-якої із
сторін, не повідомленої належним чином
про місце засідання суду, з огляду на
отримання позивачем повідомлення про
судове засідання, призначеного судом
першої інстанції на 05.03.2014 р. лише 06.03.2014
р., колегія суддів вважає не приймає до
уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
розгляд справи, призначений ухвалою
суду першої інстанції від 23.01.2014 р.
неодноразово відкладався ухвалами від
10.02.2014 р., від 24.02.2014 р. та від 26.02.2014 р., з
належним повідомленням всіх учасників
судового процесу, про що свідчать
матеріали справи. В той же час, ухвала
суду першої інстанції від 26.02.2014 р. про
відкладення розгляду справи на 05.03.2014
р., направлена сторонам 27.02.2014 р., що
вбачається зі штампу суду на вказаній
ухвалі, а також зі штампу пошти на
конверті, наданому самим позивачем. При
цьому, напис на зворотному боці
вказаного конверту про надходження
листа до відділення 06.03.2014 р. зроблений
невідомою особою, без зазначення
посади, а з календарного штемпелю,
проставленого на зворотному боці цього
конверту не вбачається чітка дата, що в
сукупності спростовує доводи
скаржника про порушення судом першої
інстанції норм процесуального права
стосовно належного повідомлення
сторін про час і місце розгляду справи.

Крім того, за приписами статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу, і
як вбачається з матеріалів представник
ПАТ "Закарпатський рибокомбінат"
приймав участь у всіх судових
засіданнях суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1
статті 1119, статтями 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 р. у
справі № 907/32/14 господарського суду
Закарпатської області та ухвалу
господарського суду Закарпатської
області від 05.03.2014 р. залишити без змін,
а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач