КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р. Справа№ 910/24889/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання -
Дмитрина Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Авторух"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014р. (повний текст
підписано - 18.02.2014р.)

у справі №910/24889/13 (суддя - Полякова К.В.)

за позовом Приватного підприємства
"Авторух"

до Антимонопольного комітету України

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кло-Карта"

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м.
Києва передані вимоги Приватного
підприємства "Авторух" до
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним рішення
Антимонопольного комітету України №
23-р/тк від 25.09.2013 року.

В обгунтування позовних вимог позивач
посилається на безпідставність
висновків відповідача про наявність у
діях Приватного підприємства "Авторух"
та Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЛО-Карта"
антиконкурентних узгоджених дій.
Зокрема, за твердженнями позивача,
встановлені відповідачем факти
завищення ціни товару та укладення між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "КЛО-Карта" та
Приватним підприємством "Авторух"
низки господарських правочинів не
свідчать про узгодженість дій вказаних
суб'єктів господарювання. Також
позивачем зазначено про відсутність
підстав для притягнення Приватного
підприємства "Авторух" до
відповідальності з огляду на
відсутність наслідків встановленого
порушення у вигляді обмеження
конкуренції або іншого негативного
впливу на стан конкуренції.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 11.02.2014 року у справі № 910/24889/13 у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Вищезазначене рішення місцевого
господарського суду обґрунтовано тим,
що в рішенні відповідача достовірно
встановлені обставини, які свідчать
про наявність погодженої конкурентної
поведінки, усунення самостійності у
поведінці учасників, узгодженості їх
дій щодо підготовки та подання
тендерних пропозицій, що у свою чергу є
порушенням вимог антимонопольного
законодавства.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 11.02.2014 року у справі №
910/24889/13 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду м. Києва
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду
Хрипуна О.О. № 910/24889/13 від 17.03.2014 року
враховуючи, що відповідно до розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу по
справі № 910/24889/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Тищенко О.В.,
керуючись ст. ст. 4 6 , 69 Господарського
процесуального кодексу України, п. 3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 26.11.2010
р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів
суддів Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2012р.,
розгляд апеляційної скарги по справі №
910/24889/13 доручено здійснити колегії
суддів у наступному складі: головуючий
суддя - Тищенко О.В., судді Гончаров С.А.,
Іоннікова І.А.

На підставі апеляційної скарги
Приватного підприємства "Авторух" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 року, згідно ст. 98 ГПК
України, Київським апеляційним
господарським судом ухвалою від
17.03.2014р. порушено апеляційне
провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 14.05.2014р.

Представником позивача в судовому
засіданні 14.05.2014р. подано клопотання
про продовження строку розгляду спору
у справі, відповідно до вимог ст. 69 ГПК
України, яке колегією суддів
задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 року
було задоволено клопотання
представника позивача про продовження
розгляду справи, у зв'язку з неявкою
представника третьої особи розгляд
справи було відкладено до 28.05.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримав,
просив апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду м. Києва
від 11.02.2014 року у справі № 910/24889/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти доводів
позивача, викладених в апеляційній
скарзі, просив суд рішення
Господарського суду м. Києва від 11.02.2014
року у справі № 910/24889/13 залишити без
змін.

Представники третьої особи в судове
засідання 28.05.2014 року не з'явився,
будучи належним чином повідомленими
про час та місце проведення судового
засідання по розгляду апеляційної
скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Явка в
судове засідання представників сторін
-це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК
України у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті
4 ГПК України, статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи частину 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів зазначає, що право особи
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи
є достатніми для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу, у відсутності
представника третьої особи.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судових засіданнях з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, Київський апеляційний
господарський суд вважає що рішення
суду першої інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законним і
обґрунтованим з наступних підстав.

У судовому процесі в господарських
судах позивачами і відповідачами
можуть бути підприємства та
організації, зазначені в статті 1 ГПК
України, тобто підприємства, установи,
організації, інші юридичні та фізичні
особи.

Відповідно до статті 2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно з пунктом 3 частини першої
статті 12 ГПК України господарським
судам підвідомчі справи за заявами
органів Антимонопольного комітету
України з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції.

Як зазначено в пункті 1 рекомендацій
президії Вищого господарського суду
України від 29.10.2008 № 04-5/247, відповідно до
частини першої статті 60 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду. З огляду на зміст
наведеної норми, статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення, а
також приписи статті 32 Закону України
"Про захист від недобросовісної
конкуренції" справи зі спорів про
оскарження рішень (розпоряджень)
органів Антимонопольного комітету
України підвідомчі господарським
судам і підлягають розглядові за
правилами ГПК України. Це стосується й
розгляду справ за позовами органів
Антимонопольного комітету України про
стягнення з суб'єктів господарювання
сум штрафів та пені у зв'язку з
порушенням конкурентного
законодавства, оскільки таке стягнення
здійснюється згідно саме з рішеннями
відповідних органів, прийнятими на
підставі приписів названих Законів
України. Водночас і пунктом 3 частини
першої статті 12 ГПК України
встановлено, що справи за заявами
органів Антимонопольного комітету
України з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції, підвідомчі господарським
судам.

Отже, спір у цій справі відноситься до
підвідомчості господарських судів та
підлягає вирішенню за правилами ГПК
України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
законодавство про захист економічної
конкуренції ґрунтується на нормах,
установлених Конституцією України, і
складається із цього Закону, законів
України "Про Антимонопольний комітет
України", Закону України «Про захист
від недобросовісної конкуренції",
інших нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. При цьому, особливості
спеціального статусу Антимонопольного
комітету України обумовлюються його
завданнями та повноваженнями, в тому
числі роллю у формуванні конкурентної
політики, та визначаються цим Законом,
іншими актами законодавства і
полягають, зокрема, в особливому
порядку призначення та звільнення
Голови Антимонопольного комітету
України, його заступників, державних
уповноважених Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України, у спеціальних процесуальних
засадах діяльності Антимонопольного
комітету України, наданні соціальних
гарантій, охороні особистих і майнових
прав працівників Антимонопольного
комітету України на рівні з
працівниками правоохоронних органів, в
умовах оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних
завдань Антимонопольного комітету
України відносить участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
засадах рівності суб'єктів
господарювання перед законом та
пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України
відповідно до покладених на нього
завдань:

контролює дотримання антимонопольного
законодавства в процесі економічної
концентрації, зокрема, при створенні,
реорганізації, ліквідації суб'єктів
господарювання, створенні об'єднань
підприємств, вступі одного або кількох
суб'єктів господарювання в об'єднання,
при перетворенні органів влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю в об'єднання
суб'єктів господарювання, придбанні чи
набутті будь-яким іншим способом у
власність, одержанні в управління
(користування) часток (акцій, паїв),
активів (майна) у вигляді цілісних
майнових комплексів суб'єктів
господарювання або їх структурних
підрозділів, оренді цілісних майнових
комплексів суб'єктів господарювання
або їх структурних підрозділів,
набутті будь-яким іншим способом
контролю господарської діяльності;

контролює дотримання антимонопольного
законодавства при здійсненні
господарської діяльності суб'єктами
господарювання та при реалізації
повноважень органами влади, органами
місцевого самоврядування, органами
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо суб'єктів
господарювання;

розглядає справи про порушення
антимонопольного законодавства та
приймає рішення за результатами
розгляду в межах своїх повноважень;

звертається до суду чи арбітражного
суду з позовами (заявами) у зв'язку з
порушенням антимонопольного
законодавства, надсилає
правоохоронним органам матеріали про
порушення законодавства, що містять
ознаки злочину;

дає рекомендації та вносить пропозиції
органам державної влади, установам,
органам місцевого самоврядування,
суб'єктам господарювання та їх
об'єднанням щодо проведення заходів,
спрямованих на обмеження монополізму,
розвиток підприємництва і конкуренції,
запобігання порушенням
антимонопольного законодавства;

дає рекомендації органам влади,
органам місцевого самоврядування,
органам
адміністративно-господарського
управління та контролю, суб'єктам
господарювання щодо припинення дій
(бездіяльності), що містять ознаки
порушень антимонопольного
законодавства, усунення причин цих
порушень і умов, що їм сприяють, а після
припинення порушення - про вжиття
заходів по усуненню наслідків цих
порушень у визначені Комітетом строки;

бере участь у розробці та вносить у
встановленому порядку проекти актів
законодавства, що регулюють питання
розвитку конкуренції, конкурентної
політики та демонополізації економіки;

бере участь в укладанні міждержавних
угод, розробці і реалізації
міжнародних проектів та програм, а
також здійснює співробітництво з
державними органами і неурядовими
організаціями іноземних держав та
міжнародними організаціями з питань,
що належать до компетенції
Антимонопольного комітету України;

узагальнює практику застосування
антимонопольного законодавства,
розробляє пропозиції щодо його
удосконалення;

затверджує кошторис доходів і видатків
Антимонопольного комітету України та
його територіальних відділень;

розробляє і організовує виконання
заходів, спрямованих на запобігання
порушенням антимонопольного
законодавства;

систематично інформує населення
України про свою діяльність;

здійснює інші дії щодо контролю за
дотриманням антимонопольного
законодавства в межах його
повноважень.

Згідно ст. 14 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України" для
розгляду окремих справ про порушення
антимонопольного законодавства та
інших питань, віднесених до
повноважень Комітету, утворюються
постійно діючі та тимчасові
адміністративні колегії, які
формуються з державних уповноважених
та голів територіальних відділень
Антимонопольного комітету України в
складі не менше трьох осіб.

Відповідно до ст. 27 Закону "Про захист
від недобросовісної конкуренції",
процесуальні засади діяльності
органів Антимонопольного комітету
України щодо захисту від
недобросовісної конкуренції, зокрема
розгляд справ про недобросовісну
конкуренцію, порядок виконання рішень
та розпоряджень органів
Антимонопольного комітету України,
голів його територіальних відділень,
їх перевірка, перегляд, оскарження та
гарантії учасників процесу, інші
питання щодо захисту від
недобросовісної конкуренції
регулюються законодавством про захист
економічної конкуренції з урахуванням
особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ст. 36 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
органи Антимонопольного комітету
України розпочинають розгляд справи
про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, зокрема, за
власною ініціативою.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначено, що за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції 09.01.2012 в інформаційному
бюлетені "Вісник державних закупівель"
№4(606) Комунальним підприємством з
утримання зелених насаджень
Дніпровського району міста Києва
оприлюднене оголошення №007765 про
проведення відкритих торгів на
закупівлю продуктів нафтоперероблення
рідких: бензину А-76 - 30000 л, А-92 - 10000 л, А-95 -
28000 л, дизельного палива - 50000 л.

Відповідно до протоколу №18 від 05.03.2012
оцінки конкурсних торгів до оцінки
допущені цінові пропозиції Приватного
підприємства "Авторух" та Товариства з
обмеженою відповідальністю "КЛО-Карта",
серед яких за найменшою ціною
переможцем обрано Товариство з
обмеженою відповідальністю "КЛО-Карта".

Як вбачається з матеріалів справи
25.09.2013 тимчасовою адміністративною
колегією Антимонопольного комітету
України було прийнято рішення №23-р/тк
"Про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та
накладення штрафу" у справі №47-02/05.13 про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції Приватним
підприємством "Авторух" та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"КЛО-Карта", яким:

- визнано дії Товариства з
обмеженою відповідальністю "КЛО-Карта"
та Приватного підприємства "Авторух"
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, що
передбачене п.1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", у вигляді вчинення
антиконкурентних узгоджених дій, що
стосуються спотворення результатів
торгів (тендерів), які проводились у 2012
році Комунальним підприємством з
утримання зелених насаджень
Дніпровського району міста Києва
згідно з оголошенням про проведення
відкритих торгів №007765, що опубліковане
09.01.2012 у державному офіційному
друкованому виданні з питань державних
закупівель "Вісник державних
закупівель" №4(606);

- за порушення, яке зазначене у п.1
резолютивної частини цього рішення,
накладено штраф на Товариство з
обмеженою відповідальністю "КЛО-Карта"
у розмірі 100 000 000 грн.;

- за порушення, яке зазначене у п.1
резолютивної частини цього рішення,
накладено штраф на Приватне
підприємство "Авторух" у розмірі 5 000 000
грн.

Не погоджуючись з прийнятим
відповідачем рішенням позивач
звернувся до суду із позовною заявою, в
якій просить визнати недійсним рішення
№23-р/тк від 25.09.2013 Антимонопольного
комітету України, посилаючись на
неврахування відповідачем інших
факторів, які спричинили завищення
ціни товару, та на відсутність
наслідків встановленого порушення у
вигляді обмеження конкуренції або
іншого негативного впливу на стан
конкуренції.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначені підстави для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Антимонопольного
комітету України, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи;

недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими;

невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи;

порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до частини 2 вищенаведеної
статті Закону України "Про захист
економічної конкуренції" встановлено,
що порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для зміни,
скасування чи визнання недійсним
рішення тільки за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" антиконкурентні
узгоджені дії є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Як визначено у статті 1 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
економічна конкуренція (конкуренція) -
змагання між суб'єктами господарювання
з метою здобуття завдяки власним
досягненням переваг над іншими
суб'єктами господарювання, внаслідок
чого споживачі, суб'єкти
господарювання мають можливість
вибирати між кількома продавцями,
покупцями, а окремий суб'єкт
господарювання не може визначати умови
обороту товарів на ринку.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
узгодженими діями визнається
укладення суб'єктами господарювання
угод у будь-якій формі, прийняття
об'єднаннями рішень у будь-якій формі, а
також будь-яка інша погоджена
конкурентна поведінка (діяльність,
бездіяльність) суб'єктів
господарювання. Особи, які чинять чи
мають намір чинити узгоджені дії, є
учасниками узгоджених дій.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" антиконкурентними
узгодженими діями є узгоджені дії, які
призвели чи можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції.

Антиконкурентними узгодженими діями,
зокрема, визнаються узгоджені дії, які
стосуються, в тому числі, спотворення
результатів торгів, аукціонів,
конкурсів, тендерів (пункт 4 частини 2
статті 6 Закону України "Про захист
економічної конкуренції").

Для кваліфікації дій суб'єкта
господарювання як антиконкурентних
узгоджених дій не є обов'язковим
фактичне настання наслідків у формі
відповідно недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції, ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання (конкурентів, покупців)
чи споживачів, зокрема, через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків. Таку ж правову
позицію викладено й у пункті 14
рекомендацій президії Вищого
господарського суду України від 29.10.2008 N
04-5/247 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства".

Згідно підпункту 15.5 пункту 15 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 N 15 "Про деякі питання
практики застосування конкурентного
законодавства" господарські суди у
розгляді таких справ мають перевіряти
правильність застосування органами
Антимонопольного комітету України
відповідних правових норм, не
перебираючи при цьому на себе не
притаманні суду функції, які
здійснюються виключно органами АМК
України.

Рішенням адміністративної колегії
Антимонопольного комітету України від
25.09.2013 р. №23-р/тк по справі 02-05/90-2011 та
наявними матеріалами справи було
встановлено, що способи оформлення
Приватним підприємством "Авторух" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "КЛО-Карта"
документів та їх зміст мають спільні
риси та особливості.

А саме, форми були заповнені вказаними
учасниками в одному стилі, частково -
однаковим шрифтом. У графі
"ідентифікаційний код" Приватне
підприємство "Авторух" зазначило код
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЛО-Карта". У свою
чергу, Товариство з обмеженою
відповідальністю "КЛО-Карта" долучило
до матеріалів сертифікат
відповідності (свідоцтво про визнання),
яке видане Приватному підприємству
"Авторух". Перелік доданих документів
складений в однаковій послідовності та
за допомогою одного способу
форматування абзаців. Документи
датовані одним днем. В тексті допущені
однакові описки та помилки. Схожим є
оформлення доданих документів.
Виходячи з викладеного, відповідачем
зазначено, що матеріали, які були
подані на торги Товариством з
обмеженою відповідальністю "КЛО-Карта"
та Приватним підприємством "Авторух",
готувалися одним із вказаних учасників
(узгоджено) та/або з обміном
інформацією між ними.

Також, враховуючи надану Приватним
підприємством "Авторух" та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"КЛО-Карта" інформацію, відповідачем у
спірному рішенні встановлено, що
учасники планували здійснювати
обслуговування замовника через одні й
ті ж самі автозаправочні станції, а
також вказані юридичні особи
зберігають товар на однакових
нафтобазах. Свідоцтва про реєстрацію
платників податку на додану вартість
позивача та третьої особи видані в один
день та отримані особою, яка була
представником обох юридичних осіб.
Внаслідок дослідження тимчасовою
адміністративною колегією
Антимонопольного комітету України
податкової документації учасників
встановлено, що між Приватним
підприємством "Авторух" та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"КЛО-Карта" існують сталі господарські
відносини.

Окрім того, при розгляді справи про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції відповідачем
здійснено аналіз цінової ситуації на
ринку моторних бензинів та дизельного
палива міста Києва та проведено
порівняльний аналіз запропонованих
учасниками цін. Як наслідок,
встановлено, що Приватне підприємство
"Авторух" та Товариство з обмеженою
відповідальністю "КЛО-Карта" зазначили
ціни на пальне значно вищі, ніж ціни, що
діяли на ринку роздрібної торгівлі
продуктів нафтоперероблення рідких у
м.Києві у період з 08.02.2012 по 15.02.2012 року.

Поміж з тим, як вказано тимчасовою
адміністративною колегією
Антимонопольного комітету України, про
узгодженість дій Приватного
підприємства "Авторух" та Товариство з
обмеженою відповідальністю "КЛО-Карта"
свідчить той факт, що вказані юридичні
особи не вперше разом беруть участь у
конкурсних торгах на закупівлю
продуктів нафтоперероблення рідких,
проте жодного разу Приватне
підприємство "Авторух", яке є технічним
учасником, не здобувало перемогу.

За таких обставин, господарський суд
дійшов висновку, що рішення №23-р/тк від
25.09.2013 тимчасової адміністративної
колегії Антимонопольного комітету
України ґрунтується на результатах
повного та всебічного дослідження
усієї сукупності обставин, які
свідчать про узгодженість
конкурентної поведінки Приватного
підприємства "Авторух" та Товариство з
обмеженою відповідальністю "КЛО-Карта",
а не виявляються у простому
співпадінні дій суб'єктів
господарювання, що зумовлене
специфікою відповідного товарного
ринку.

З огляду на вищезазначене колегія
суддів вважає обґрунтованим висновок
місцевого господарського суду про
доведення відповідачем факту
наявності узгодженість конкурентної
поведінки Приватного підприємства
"Авторух" та Товариство з обмеженою
відповідальністю "КЛО-Карта" при
здійсненні господарської діяльності.

Таким чином рішення №23-р/тк від 25.09.2013
тимчасової адміністративної колегії
Антимонопольного комітету України є
правомірним, об'єктивним та таким, що
відповідає вимогам антимонопольного
законодавства.

З огляду на вищезазначена колегія
суддів вважає правомірним висновок
суду першої інстанції щодо відмови
позивачу у задоволенні заявлених
позовних вимог..

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
міста Києва у справі № 910/24889/13 від 11.02.2014
року відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, підстав для його скасування не
вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до
вимог ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Авторух" залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду м. Києва від 11.02.2014 року у справі №
910/24889/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/24889/13 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
С.А. Гончаров

І.А. Іоннікова