ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014
Справа №917/851/14

м. Полтава

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
АДРЕСА_2

про стягнення 5274,38 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 -
приватний підприємець;

від відповідача: ОСОБА_3 приватний
підприємець.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості по орендній платі за
користування транспортним засобом
згідно договору від 25.09.2013 року на суму
25899,02 грн., з яких: 17850 грн. - основна
заборгованість за період з 25.10.2013 року
по 23.01.2014 року, 278,32 грн. - проценти за
період з 24.01.2014 року по 25.03.2014 року; 7770,70
грн. - пеня.

Заявою від 17.06.2014 року (вх. № 7805) позивач
зменшив розмір позовних та просить
стягнути з відповідача 5100 грн.
основного боргу, нарахованого за
період 25.10.2013 р. по 24.12.2013р. та 174,38 грн.
пені, нарахованої за період з 24.01.2014р. по
30.04.2014р.

Відповідно до частини четвертої статті
22 ГПК позивач вправі до прийняття
рішення у справі, зокрема, збільшити
розмір позовних вимог.

Оскільки дії позивача не суперечать
законодавству, не порушують права і
охоронювані законом інтереси, заява
від 17.06.2014 року приймається
господарським судом до розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір. Таким чином, ціна
позову, яку згідно з частиною третьою
статті 55 ГПК вказує позивач складає
5274,38 грн., з яких: 5100,00 грн. основний борг
174,38 грн. - пеня за прострочення
зобов'язання.

Відповідач проти позову заперечує,
вважає позовні вимоги безпідставними.
У відзиві на позов від 28.05.2014 року
посилається на те, що він користувався
автомобілем з 25.09.2013 року по 21.12.2013 року,
а позивач просить стягнути
заборгованість за період з 25.10.2013 року
по 23.01.2014 року. Вважає, що ним умови
договору не порушувались, оскільки
було сплачено позивачу орендну плату
на суму 12400,00 грн., а також 04.10.2013 року
здійснено ремонт орендованого
автомобіля на суму 2290 грн. в рахунок
оплати за оренду.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

25.09.2013 року між сторонами по справі
укладено договір оренди транспортного
засобу - мобільної кав'ярні (далі -
Договір), який посвідчений нотаріально.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове оплатне
користування об'єкт оренди:
транспортний засіб Фольксваген Кадді
Фургон малотоннажний В; марка Volkswagen;
модель Caddy; реєстраційний номер НОМЕР_1,
колір білий; рік випуску 1998; номер шасі
НОМЕР_2; номер кузова НОМЕР_2; номер
двигуна - знищено корозією, Д/Р НОМЕР_5;
об'єм двигуна 1390. Також сторонами
зазначено, що транспортний засіб не
потребує ремонту, придатний для
використання; в ході огляду недоліків
не виявлено; цільове призначення
об'єкта оренди - приготування та продаж
кавових напоїв; вартість об'єкта оренди
становить 75 000,00 грн. Об'єкт оренди
передається в комплекті, специфікація
комплекту обладнання і його стан на
момент передачі зазначено в акті
приймання-передачі об'єкта оренди.

За договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. (ст. 759 ЦК
України). Предметом договору найму
транспортного засобу, згідно ч. 1 ст. 798
ЦК України, можуть бути повітряні,
морські, річкові судна, а також наземні
самохідні транспортні засоби тощо.

Позивачем не був наданий суду акт
приймання-передачі об'єкта оренди.

Разом з тим, засвідчена копія акту
приймання-передачі об'єкту оренди від
25.09.2013р. була додана відповідачем до
відзиву на позов. Відповідно до п.1.4.1
зазначеного акту, загальний технічний
стан транспортного засобу відповідає
нормам справного автомобіля.
Автомобіль може використовуватися за
своїм призначенням. Вузли і агрегати
справні і повністю комплектні.

Вказаний акт був підписаний позивачем
та відповідачем особисто, що
підтверджено ними в судовому
засіданні.

Отже, факт отримання відповідачем
об'єкту оренди підтверджується актом
прийому - передачі від 25.09.2013 року.

Відповідач у судовому засіданні
посилається на те, що об'єкт оренди був
повернутий позивачу в особі його
представника ОСОБА_4 21.12.2013р., що
підтверджується актом
приймання-передачі (повернення) об'єкта
оренди, копія якого додана до відзиву
на позов.

Разом з тим, відповідачем не надано
суду доказів наявності у ОСОБА_4
довіреності, виданої позивачем на
вчинення таких дій. В судовому
засіданні позивач факт видачі такої
довіреності ОСОБА_4 заперечив.

В той же час, в наданих суду письмових
поясненнях (а.с.44) позивач пояснив, що
ОСОБА_4 в грудні 2013 р. повідомив його про
факт отримання об'єкта оренди від
відповідача, а також позивач пояснив,
що ключі та документи на транспортний
засіб (об'єкт оренди) ОСОБА_4 передав
йому у грудні 2013 р.

Також у своїх письмових поясненнях
позивач підтвердив, що ОСОБА_4 передав
йому 8400 грн., отриманих від відповідача,
про що ОСОБА_4 зроблено розписку на акті
приймання-передачі від 25.09.2013р.
Зазначені кошти, як пояснив позивач,
складаються із 4500 грн. заставної
вартості орендованого майна (що
передбачено в п.1.3.2 акту
приймання-передачі від 25.09.2013р.), а 3900
грн. - часткової оплати орендних
платежів. За таких обставин, враховуючи
відсутність документального
підтвердження повноважень ОСОБА_4 як
представника позивача, суд вважає, що
відповідач не довів факт повернення
об'єкту оренди позивачу саме 21.12.2013р.

Враховуючи те, що позивач визнає факт
передачі йому ключів та документів на
транспортній засіб (об'єкт оренди) в
грудні 2013 р., та висуває вимоги про
стягнення орендної плати по 25.12.2013р. суд
вважає доведеним факт користування
відповідачем об'єктом оренди в період
з 25.09.2013р. по 25.12.2013р., тобто на протязі 3-х
місяців.

Порядок та умови оплати сторони
визначили п. 3.1 Договору, згідно якого
орендар зобов'язується оплачувати
орендну плату щомісячно до 25 числа
поточного місяця у грошовій формі в
розмірі 4500 грн., таким чином за період
користування об'єктом оренди
відповідач мав сплатити позивачу 4500 х 3
= 13500 грн.

Оскільки позивач визнає факт передачі
йому ОСОБА_4 8400 грн., отриманих ОСОБА_4
від відповідача, а також враховуючи те,
що згідно з п.1.3.2 акту прийому-передачі
від 25.09.2013р. заставна вартість майна (4500
грн.) підлягає поверненню по завершенню
оренди, визначений позивачем розмір
заборгованості відповідача 5100 грн. (13500
- 8400 = 5100 грн.) визнається судом
обґрунтованим.

Посилання відповідача у відзиві на
здійснення ним оплати 25.10.2013 року на
картку "ПриватБанку" НОМЕР_6, яка
належить ОСОБА_5 на суму 2500 грн. та 25.11.2013
року на картку "ПриватБанку" НОМЕР_6 на
суму 1500 грн., разом 4000 грн. не
приймається судом як доказ оплати,
оскільки умовами договору оренди від
25.09.2013 року не передбачено такий спосіб
оплати, а також не передбачено
можливість оплати на користь третіх
осіб, зокрема - на користь ОСОБА_5

Згідно з п.3.2 Договору розрахунки між
сторонами за договором здійснюються
готівкою.

Також судом відхиляється посилання
відповідача у відзиві на необхідність
зменшення розміру заборгованості на
суму 2290 грн. витрат, понесених на ремонт
об'єкта оренди, з посиланням на ч.3 ст.776,
ст..768 ЦК України.

По-перше, умовами Договору оренди, не
передбачено гарантійне зобов'язання
орендодавця щодо якості об'єкта оренди
(ст.768 ЦК України) Згідно з актом
прийому-передачі від 25.09.2014р., орендар
отримав об'єкт оренди в належному та
справному стані.

По-друге, відповідач не довів факт
проведення саме капітального ремонту
об'єкта оренди. Надана відповідачем
копія рахунку від 04.10.2013р. не є доказом
фактичного проведення робіт, крім того,
в цьому рахунку відсутні
ідентифікаційні ознаки транспортного
засобу (реєстраційний номер, номер
двигуна і т.ін.). Також відповідачем не
надані докази здійснення оплати робіт
та понесення відповідних витрат

За ст. 611 ЦК України в разі порушення
зобов'язання настаються правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
почав його виконувати або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст.
231 ГК України, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань підлягають
стягненню штрафні санкції у вигляді
пені, розмір якої повинен визначатися
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами та узгоджуватися в
договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 7.2. Договору сторони
передбачили, що за порушення строків
внесення орендної плати орендар
сплачує неустойку в розмірі 0,5 % від
суми заборгованості за кожний день
прострочення.

Позивач просить стягнути 174,38 грн. пені
за період з 24.01.2014 року по 30.04.2014 року в
межах подвійної облікової ставки НБУ.
Пеня підлягає задоволенню в межах
заявленої позивачем суми, оскільки її
розмір та період нарахування є
обґрунтованим та таким, що відповідає
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", ГК України, умовам
Договору. Перевірка правильності
розрахунку позивачем пені проводилася
судом за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи "Ліга.Закон".

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

За п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів
захисту цивільних прав є примусове
виконання обов'язку в натурі, яке в
даному випадку полягає у виконанні
відповідачем договірних зобов'язань з
оплати коштів за оренду транспортного
засобу.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Оцінивши зібрані по справі докази, суд
прийшов до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог повністю -
на суму 5274,38 грн.

Судові витрати відповідно до частини 2
ст. 49 ГПК України, покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 78, 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_4 - 5100 грн. 00 коп. боргу; 174
грн. 38 коп. - пені; 1827 грн. 00 коп. -
судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

Суддя
Пушко І.І.