ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" червня 2014 р.
Справа № 918/531/14

Господарський суд Рівненської області
у складі головуючого - судді Войтюка
В.Р. розглянувши матеріали справи за
позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" від імені якого
діє відокремлений підрозділ "Львівська
дирекція залізничних перевезень" до
Державного підприємства "Сарненське
лісове господарство" про стягнення в
сумі 20 455 грн. 00 коп.

В засіданні приймали участь
представники:

позивача : Фрідріх Л.Б. дов. № НЮ-386 від
29.01.14 р.

відповідача : Поліщук С.О. дов. № 5 від
03.01.14 р.

СУТЬ СПОРУ: Державне
територіально-галузеве об'єднання
"Львівська залізниця" від імені якого
діє відокремлений підрозділ "Львівська
дирекція залізничних перевезень"
звернулось до господарського суду з
позовом про стягнення з Державного
підприємства "Сарненське лісове
господарство" 20 455 грн. 00 коп. штрафу за
неправильне зазначення маси вантажу в
перевізних документах.

Ухвалою від 06 травня 2014 року прийнято
позовну заяву до розгляду та порушено
провадження у справі № 918/531/14.

У судовому засіданні 04 червня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав
зазначених у позовній заяві.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
та його представник у судовому
засіданні 04 червня 2014 року просили в
задоволенні позовних вимог відмовити,
оскільки, вагон з вантажем по
залізничній накладній № 35885714
прийнятий залізницею до перевезення
без будь-яких зауважень, про що
свідчать відмітки у залізничних
накладних. Стверджують, що контрольне
зважування вантажу та складання
комерційного акту на станції
призначення, а не на попутній станції
позбавило відповідача права бути
присутнім при зважуванні, що дає
сумніви у об`єктивності результатів
зважування. Зазначають, що в позовних
матеріалах відсутні будь-які відомості
про виклик представника
вантажоотримувача для здійснення
контрольного зважування а порядок
засвідчення отримувачем
невідповідності маси вантажу в
односторонньому порядку суперечить
умовам договору з вантажовідправником
та Інструкції П-6, відтак не може
братися судом до уваги. На думку
відповідача комерційний акт, на
підставі якого нараховано штраф,
складений з порушенням вимог Правил і
не може слугувати належним доказом по
справі. Відповідач вважає, що він не
вчиняв ніяких дій, які можна було б
кваліфікувати як правопорушення і які
були б підставою для застосування
штрафних санкцій до нього.

Відповідачем також подано заяву № 417
від 19 травня 2014 року у якій він просить
залучити до розгляду справи в якості
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Товариство з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Язьм».

Стосовно вказаного клопотання суд
зазначає, що частиною 1 ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, можуть вступити у справу
на стороні позивача або відповідача до
прийняття рішення господарським судом,
якщо рішення з господарського спору
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї з сторін. Їх може бути
залучено до участі у справі також за
клопотанням сторін, прокурора. Якщо
господарський суд при прийнятті
позовної заяви, вчиненні дій по
підготовці справи до розгляду або під
час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

У постанові Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року за №18, зазначено, що питання
про допущення або залучення третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, до участі у справі
вирішується ухвалою суду про прийняття
позовної заяви до розгляду (із
зазначенням про це в ухвалі про
порушення провадження у справі) або під
час розгляду справи, але до прийняття
господарським судом рішення, з
урахуванням того, чи є у цієї особи
юридичний інтерес у даній справі. Саме
лише зазначення в позовній заяві та/або
у вступній частині судового рішення
певного підприємства чи організації як
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, без
вирішення судом питання щодо її
допущення або залучення до участі у
справі не надає їй відповідного
процесуального статусу. Що ж до
наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що рішення суду у даній
справі не вплине на права та обов'язки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Язьм»,
оскільки Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Язьм» не буде
наділено новими правами чи покладено
на нього нові обов'язки у зв'язку з чим
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для залучення до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Язьм».

Суд відхиляє клопотання відповідача №
427 від 20 травня 2014 року про витребування
у позивача оригіналу комерційного акту
№ 062147/2, телеграми станції Здолбунів №
186 від 21.01.2014 року та книги обліку
(журналу) контрольних зважувань та
перевірки кількості вантажу у вагонах,
оскільки за змістом п. 2.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі неможливості самостійно подати
необхідні для розгляду справи докази
сторона, прокурор, третя особа вправі
звернутися до господарського суду, в
тому числі й апеляційної інстанції, з
клопотанням про витребування доказів;
при цьому обґрунтування такої
неможливості покладається на особу, що
заявляє відповідне клопотання.

Відповідачем не враховано, що
відповідно до статті 38 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд може витребувати
докази лише за заявою сторони або
прокурора у разі неможливості
самостійно надати такі докази, а згідно
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2014 року згідно накладної №35885714
Державним підприємством "Сарненське
лісове господарство" зі станції Сарни
Львівської залізниці відправлено
вагон № 96392907 із вантажем
«лісоматеріали фанерні». Одержувачем
вказаного вантажу зазначено
Товариство з обмеженою
відповідальністю фірму «Язьм», станція
призначення - Клепарів Львівської
залізниці (а.с.7).

На станції Клепарів Львівської
залізниці по прибутті вказаного вагона
на підставі ч.2 ст.24 Статуту залізниць
України проведено контрольне
зважування вантажу.

За результатами зважування 22 січня 2014
року складено комерційний акт АА №
062147/2, у якому зазначено, що проводилось
зважування вагона № 96392907 з вантажем
лісоматеріали фанерні на 150 тонній
тензометричній вагонній вазі станції
Клепарів, яка пройшла держповірку
08.11.2013 р., і встановлено, що по документу
значиться вантаж лісоматеріали
фанерні, брутто не вказано, тара 25800,
нетто 60000. В дійсності виявилось: вантаж
лісоматеріали фанерні, кількість місць
без повного вивантаження вантажу із
вагона перерахувати неможливо, шапка
вагона завантажена в 4 штабеля, брутто
92160, тара з документа 25800, нетто 66360, що
більше проти документу на 6360.
Вантажопідйомність вагона 65 тонн, що
перевищує вантажопідйомність вагона
на 1360. Спосіб визначення маси згідно
документу умовно. Вагон прибув в
технічно та комерційному стані
справний. Також у комерційному акті
вказано, що зважування вагона
проводила агент комерційний ОСОБА_5, в
присутності: ДСЗМ ОСОБА_6, агента
комерційного ОСОБА_7, представника ТзОВ
фірми «Язьм» ОСОБА_8.(а.с.8).

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу
України , за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами). Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору перевезення
вантажу.

За змістом ч. 3 ст. 909 ЦК України, ч. 2 ст. 307
ГК України укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Відповідно до частини 5 статті 307 ГК
України умови перевезення вантажів
окремими видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
встановлюються транспортними
кодексами, транспортними статутами та
іншими нормативно-правовими актами.

У статті 2 Статуту залізниць України
зазначено, що він визначає обов'язки,
права і відповідальність залізниць, а
також підприємств, які користуються
залізничним транспортом.

Згідно зі ст.6 Статуту залізниць
України накладна є основним перевізним
документом встановленої форми,
оформленим відповідно до цього Статуту
та Правил перевезення вантажів і
наданим залізниці відправником разом з
вантажем.

Статтею 23 Статуту залізниць України
визначено, що відправники повинні
надати станції навантаження на кожне
відправлення вантажу заповнену
накладну (комплект перевізних
документів).

Відповідно до п.п.1.1 "Правил оформлення
перевізних документів" (надалі -Правил),
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000 №644,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 24.11.2000 за №863/5084, на кожне
відправлення вантажу порожніх власних,
орендованих вагонів та контейнерів
відправник надає станції відправлення
перевізний документ (накладну) за
формою, наведеною у додатку 1 до цих
Правил.

У ч.2 п.1.1. Правил зазначено, що накладна
згідно з цими Правилами може
оформлятися і надаватися в
електронному вигляді (із накладенням
електронного цифрового підпису (далі -
ЕЦП)).

Згідно п.1.2 Правил накладна є
обов'язковою двосторонньою письмовою
формою угоди на перевезення вантажу,
яка укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача.

Накладна заповнюється відправником із
застосуванням автоматизованих систем
залізничного транспорту України або
програмних засобів, здатних
забезпечити роботу з електронними
перевізними документами згідно з
установленим форматом, та у разі її
оформлення в паперовому вигляді
роздруковується на бланку,
виготовленому на білому папері формату
А4 у трьох примірниках, один із яких
після оформлення приймання вантажу до
перевезення станцією відправлення
видається відправникові вантажу та є
квитанцією для приймання вантажу до
перевезення, другий і третій
передаються з вантажем на станцію
призначення.

Усі відомості, передбачені формою
бланка перевізного документа, повинні
бути внесені відправником у відповідні
графи. Виправлення не допускаються; у
разі необхідності зміни відомостей,
унесених до перевізного документа,
відправник зобов'язаний заповнити
новий перевізний документ. (п.1.3.
Правил).

За змістом ст. 37 Статуту залізниць
України та п.5 Правил приймання
вантажів до перевезення, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 21.11.2000 за №644, під час
здавання вантажів для перевезення
відправником має бути зазначена у
накладній їх маса; вантажі, що
перевозяться насипом і наливом, а також
інші вантажі, зважування яких на
вантажних вагах неможливе, зважуються
на вагових вагах; маса вантажів
визначається відправником; спосіб
визначення маси зазначається у
накладній.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів
до перевезення вантажі, завантажені
відправником у вагони відкритого типу
(платформи, напіввагони тощо),
приймаються залізницею до перевезення
шляхом візуального огляду вагонів,
вантажу, їх маркування (у т.ч. захисного)
та кріплення у вагонах без перевірки
маси та кількості вантажу.

Статтею 24 Статуту залізниць України
визначено, що вантажовідправники
несуть відповідальність за всі
наслідки неправильності, неточності
або неповноти відомостей, зазначених
ним у накладній.

Пунктом п.2.3 Правил оформлення
перевізних документів передбачено, що
правильність внесених в накладну
відомостей своїм підписом засвідчує
представник відправника. В електронній
накладній накладається електронний
цифровий підпис відправника.

У накладній № 35885714 від 20 січня 2014 року
вантажовідправник зазначив масу
вантажу 60000 кг. Правильність внесених
до накладної відомостей підтвердив
своїм підписом представник
вантажовідправника ОСОБА_9

Частиною 2 ст.24 Статуту залізниць
України передбачене право залізниці
перевіряти правильність відомостей,
зазначених у накладній, а також
кількість та масу вантажу, що
зазначаються у накладній.

Статтею 122 Статуту встановлено, що за
неправильно зазначені у накладній
масу, кількість місць вантажу, його
назву, код та адресу одержувача з
відправника, порта стягується штраф у
розмірі згідно із статтею 118 цього
Статуту. При цьому відправник несе
перед залізницею відповідальність за
наслідки, які виникли.

Відповідно до п. 5.5. Правил оформлення
перевізних документів, якщо під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
маси, кількості місць вантажу, його
назви, коду та адреси одержувача з
відправника, порту стягується штраф у
розмірі згідно зі статтею 118 Статуту
залізниць України. При цьому
відправник несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли. Цей факт засвідчується актом
загальної форми, якщо за цим фактом не
складався комерційний акт.

У статті 118 Статуту залізниць України
зазначено, що за пред'явлення вантажу,
який заборонено до перевезень або який
потребує під час перевезення особливих
заходів безпеки, та з неправильним
зазначенням його найменування або
властивостей з відправника, крім
заподіяних залізниці збитків і витрат,
стягується штраф у розмірі
п'ятикратної провізної плати за всю
відстань перевезення.

Відповідно ст. 129 Статуту залізниць
України обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць. Комерційний акт
складається для засвідчення таких
обставин:

а) невідповідності найменування, маси і
кількості місць вантажу, багажу чи
вантажобагажу натурою з даними,
зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи
вантажобагажу без документів або
документів без вантажу, багажу чи
вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу,
багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого
вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти
комерційний акт, якщо вона сама виявила
зазначені вище обставини або якщо про
існування хоча б однієї з них заявив
одержувач або відправник вантажу,
багажу чи вантажобагажу. В усіх інших
випадках обставини, що виникли в
процесі перевезення вантажу, багажу і
вантажобагажу і які можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності, оформляються актами
загальної форми.

На станції Клепарів Львівської
залізниці складено комерційний акт АА
№ 062147/2 про зважування вагона № 96392907 з
вантажем і виявлення різниці маси
вантажу +6360 кг та більше
вантажопідйомності вагона на 1360 кг.

Статтею 129 Статуту залізниць України
передбачено, що порядок складання
комерційних актів та актів загальної
форми встановлюється Правилами.
Правила складання актів (стаття 129
Статуту), затверджені наказом
Міністерства транспорту України від
28.05.2002 року № 334.

У п. 1 Правил складання актів
передбачено, що при перевезеннях у
залежності від обставин, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
відправника, одержувача, пасажира,
складаються комерційні акти та акти
загальної форми.

Згідно п. 2 Правил складання актів
комерційні акти складаються для
засвідчення, зокрема, обставин
невідповідності найменування, маси і
кількості місць наявного вантажу,
багажу чи вантажобагажу даним,
зазначеним у перевізних документа.

Дані в комерційному акті зазначаються
на підставі перевізних документів та
виявлених обставин.

За пунктом 4 Правил складання актів
комерційні акти на місцях загального
користування складаються у день
вивантаження або в день видачі вантажу
одержувачу.

Пунктом 10 Правил складення актів
визначено, що комерційний акт підписує
начальник станції (його заступник),
начальник вантажного району (завідувач
вантажного двору, складу,
контейнерного відділу, контейнерного
майданчика, сортувальної платформи) і
працівник станції, який особисто
здійснював перевірку, а також
одержувач, якщо він брав участь у
перевірці.

Правилами складання актів не
передбачено повідомлення
вантажовідправника про складання
комерційного акту.

Комерційний акт № 062147/2 від 22 січня 2014
року складений у відповідності до
Правил складання актів та визнається
належним та допустимим доказом на
підтвердження того факту, що під час
оформлення перевізних документів
відповідачем невірно зазначено в
залізничній накладній масу вантажу.

У п.6.2. роз'яснення ВГСУ від 29.05.2002, №
04-5/601 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
перевезення вантажів залізницею"
зазначено, що у застосуванні статей 118
та 122 Статуту слід враховувати, що штраф
підлягає стягненню за самий факт
допущення вантажовідправником
зазначених порушень, незалежно від
того, чи завдано залізниці у зв'язку з
цим збитки.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про наявність правових
підстав для покладання на відповідача
відповідальності у вигляді штрафу за
неправильне зазначення останнім у
накладній відомостей щодо маси
вантажу.

Провізна плата зазначена у накладній №
35885714 за перевезення вантажу у вагоні
№96392907 складає 4 091 грн. 00 коп.

Відтак, відповідачу за неправильно
визначену масу вантажу на підставі
ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України
правомірно нараховано штраф в
5-тикратному розмірі провізної плати у
сумі 20 455 грн. (4091 грн. х 5 = 20 455 грн.).

Стосовно посилань відповідача на
порушення вимог Інструкції "Про
порядок приймання продукції
виробничо-господарського призначення
і товарів народного споживання по
кількості" № П-6 від 15.06.1965 р., суд
зазначає, що вказана Інструкція не
застосовується у даних
правовідносинах, так як покликана
регулювати правовідносини між
відправником та одержувачем продукції
і не є спеціальним нормативним актом у
сфері здійснення перевезення
залізничним транспортом.

Згідно статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За умовами статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність або відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У статті 33 ГПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про обґрунтованість та законність
вимог позивача про стягнення з
відповідача 20 455 грн. 00 коп. штрафу за
неправильне зазначення маси вантажу в
перевізних документах.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85 , ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Сарненське лісове господарство" (34500,
м.Сарни, вул.Гоголя, 34, )
на користь Державного територіально -
галузевого об`єднання "Львівська
залізниця" (79000, м.Львів, вул.Гоголя, 1,
) в особі відокремленого
підрозділу "Львівська дирекція
залізничних перевезень" (79000, м.Львів,
вул.Листопадового Чину,22, ) 20
455 грн. 00 коп. штрафу та 1 827 грн.00 коп.
судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 05 червня 2014
року.

Суддя
Войтюк В.Р.