ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р.Справа № 916/244/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Мирошниченко М. А.,

суддів: Головей В.М.,
Шевченко В.В.

(Склад колегії суддів сформовано на
підставі автоматичного розподілу
справ між суддями та розпорядження в.о.
голови суду № 713 від 23.04.2014 р.)

при секретарі судового засідання
Ляшенко М.І.

за участю представників :

ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (на підставі
доручення),

ДП "Дослідне господарство "Южний"
Інституту сільського господарства
Причорномор'я НААН України - Петренко
Г.І. (на підставі доручення),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу
Державного підприємства "Дослідне
господарство "Южний" Інституту
сільського господарства Причорномор'я
Національної Академії Аграрних Наук
України на рішення господарського
суду Одеської області від 03.04.2014 р. по
справі № 916/244/14 за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Южний" Інституту сільського
господарства Причорномор'я
Національної Академії Аграрних Наук
України про стягнення 58 738,85 грн.

ВСТАНОВИЛА:

28.01.2014 р. Фізична особа-підприємць
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до
господарського суду Одеської області з
позовом до Державного підприємства
"Дослідне господарство "Южний"
Інституту сільського господарства
Причорномор'я Національної Академії
Аграрних Наук України (далі відповідач)
про стягнення з останнього 58 738,85 грн. за
період з 10.10.2013 р. по 13.12.2013 р., з яких 56
560,00 грн. сума основної заборгованості,
567,29 грн. збитки від інфляції, 1 309,40 грн.
пені та 302,16 грн. 3 % за прострочення
виконання зобов'язання, крім того
позивач просив стягнути судовий збір
за подачу позову в розмірі 1720,50 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 17.06.2013 року між
відповідачем та позивачем укладено
господарсько-правовий Договір № 17-06
„Про надання послуг з обробітку
ґрунту" (далі договір). Відповідно до
умов пункту 2.1. зазначеного договору,
позивач як виконавець, зобов`язався
виконати дискування ґрунту на
земельній ділянці загальною площею 808
га, яка знаходиться у користуванні
відповідача, який є замовником за
договором. Позивач умови договору
виконав, а саме здійснив роботи з
дискування грунту, проте, відповідач
своїх зобов'язань за договором в
частині здійснення розрахунку за
виконані роботи не виконав. (а.с. 2-3)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.01.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі.
(а.с. 1)

11.03.2014 р. Вх. №6127/14 відповідач до
місцевого господарського суду надав
відзив на позов, в якому зазначив, що
проти позовних вимог заперечує. В
обґрунтування своєї позиції
відповідач зазначив, що внаслідок
неналежного виконання позивачем п. 2.1.
договору № 17-06, відповідач за власних
рахунок проводив забезпечення
залученої техніки матеріалами та
запчастинами (12 470 грн.), та за власний
рахунок забезпечував харчуванням та
місцем проживання залучених позивачем
працівників (9 740 грн.). На що
відповідачем була витрачена грошова
сума у розмірі 22 210 грн. Також
відповідач зазначив, що під час
підписання акту виконаних робіт від
02.10.2013 р. з боку відповідача були
відсутні майнові претензії. Крім того,
відповідач посилаючись на приписи ст..
601 ЦК України вважає, що у позивача
перед ним є заборгованість у розмірі 22
210 грн. (а.с. 35-36).

Рішенням господарського суду Одеської
області від 03.04.2014 р. (повний текст якого
складено та підписано 07.04.2014 р. суддею
Демешиним О.А.) позов задоволено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що позивач повністю та
належним чином виконав вимоги договору
щодо здійснення дискування ґрунту на
площі 808 га, підтвердженням чого є акт
виконаних робіт від 02.10.2013 року,
підписаний сторонами договору, який є
підставою для оплати відповідачем 56 560
грн. на користь позивача.

Відхиляючи доводи відповідача
викладені у відзиві на позов, місцевий
господарський суд зазначив, що додане
відповідачем до матеріалів справи
клопотання (вх. № 6655/14) від 17.03.2014 р., не
підтверджує наявність боргових
грошових зобов`язань Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 перед
Державним підприємством „Дослідне
господарство „Южний" Інституту
сільського господарства Причорномор'я
Національної Академії Аграрних Наук
України, приймаючи до уваги
відсутність між сторонами договірних
відносин щодо надання відповідачем
позивачу послуг по забезпеченню
харчування, проживання працівників
позивача з погодженням між сторонами
вартості цих послуг.

Також, додані відповідачем копії
первинних бухгалтерських документів
(рахунки, видаткові накладні,
квитанції) свідчать про виникнення
певних зобов'язань відповідача перед
третіми особами, а не про зобов'язання
позивача перед відповідачем. (а.с. 73-74)

Не погоджуючись з вищевказаним судовим
рішенням відповідач звернувся до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить це рішення скасувати та
прийняти нове, яким зарахувати
зустрічні вимоги Державного
підприємства „Дослідне господарство
„Южний" Інституту сільського
господарства Причорномор'я
Національної Академії Аграрних Наук
України до ФОП ОСОБА_1 у розмірі 22 210 грн.

В обґрунтування вимог викладених в
апеляційній скарзі, скаржник зазначив,
що рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також навів ті ж самі доводи, що і у
відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 р.
зазначену скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 22.05.2014 р. о 11:00 год., про що всі
учасники судового процесу повідомлені
належним чином.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, але від нього
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 22.05.2014 р.
розгляд справи, за клопотанням
представника відповідача, відкладено
на 19.06.2014 р. о 14:00 год., про що всі
учасники судового процесу повідомлені
належним чином.

Фіксація судового процесу
здійснювалась за допомогою технічних
засобів.

Представник скаржника (відповідача) в
усних поясненнях наданих суду просив
апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення місцевого господарського суду
скасувати.

Представник позивача в усних
поясненнях наданих суду просив рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому
засіданні оголошувались лише вступна
та резолютивна частини судової
постанови

Заслухавши усні пояснення учасників
процесу, обговоривши доводи викладені
в апеляційній скарзі, дослідивши
обставини справи та наявні у ній
докази, а також перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи
17.06.2013 р. між відповідачем - Державним
підприємством "Дослідне господарство
"Южний" Інституту сільського
господарства Причорномор'я НААН
України (за договором замовник) та
позивачем - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (за
договором виконавець) укладено договір
№ 17-06 „Про надання послуг з обробітку
ґрунту".

Відповідно до умов п.п. 2.1. договору,
виконавець, виконує дискування ґрунту
на земельній ділянці загальною площею
808 га., яка знаходиться у користуванні
Великодалинській сільській раді
Біляївського району Одеської області,
і перебуває у замовника в оренді на
підставі договору оренди землі.

У відповідності до п. 3 договору
вартість зазначених послуг була
визначена та погоджена сторонами
договору в розмірі 70 грн. за 1 га.
Відповідно до умов вказаного договору
оплата замовником виконаних
виконавцем робіт здійснюється на
підставі акта приймання - передачі
послуг, який підписується сторонами
договору.

Згідно п.п. 3.3 договору сторони
встановили, що акт про надання послуг
або виконання певного виду робіт
підписується сторонами до 1 числа
місяця, наступного за календарним
місяцем, в кому фактично надавалися
послуги або виконалися роботи.

Відповідно до п.п. 3.4. договору замовник
зобов'язаний перерахувати суму
зазначену в договорі або в акті
прийому-передачі наданих послуг
протягом 7 днів з моменту підписання
такого акту, для чого видає виконавцю
розписку про зобов'язання сплатити
відповідні кошти за отримані послуги
після підписання акту прийому-передачі
виконаних робіт.

У п. п. 4.2.2. договору сторони встановили,
що після контролю за достовірністю
Актів про надання послуг позивачем,
відповідач зобов'язаний підписувати ці
акти в 10-ти денній термін з моменту
одержання.

Згідно п. п. 4.2.3. договору сторони
встановили, що замовник зобов'язаний
оплачувати послуги виконавця на умовах
та в порядку зазначеному в п.3 даного
Договору.

Підпунктом 5.4. договору сторони
встановили, що за недодержання строків
сплати зазначених в п. п. 3.3 договору
замовник сплачує виконавцю пеню в
розмірі 2 % від суми прострочення (але не
більше подвійної облікової ставки НБУ,
що діяла на момент прострочення), за
кожний день прострочення. (а.с. 13)

З наявного в матеріалах справи акту
виконаних робіт від 02.10.2013 р..
вбачається, що за період з 17.06.2013 по
02.10.2013 р. виконавцем були виконані, а
замовником прийняті роботи по
дискуванню ґрунту, загальний обсяг
виконаних робіт становить 808 га,
загальна вартість виконаних робіт
складає 56 560 грн., в т.ч. ПДВ. Сторони один
до одного претензій не мають. Крім того
з акту вбачається, що сторони підписали
02.10.2013 р. без зауважень. (а.с. 15)

Таким чином виконавець (позивач) умови
договору щодо здійснення дискування
ґрунту виконав, акт виконаних робіт
сторони підписали згідно умов
договору, а саме п.п. 3.3.

Відповідно до вимог ст.. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої (замовника) надати
послугу, яка споживається в процесі
вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності, а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладені обставини
(виконання позивачем робіт) та
вищезазначені норми права колегія
суддів дійшла висновку, що відповідач
повинен сплатити позивачу вартість
виконаних робіт відповідно до умов
договору та п. 2 акту виконаних робіт в
розмірі 56 560 грн., протягом семи днів з
дати підписання акту виконаних робіт,
що передбачено п. 3.4. Договору, тобто до
09.10.2013 р..

Проте як свідчать матеріали справи,
відповідач за виконані роботи з
позивачем не розрахувався і відповідач
не оспорює цього факту.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до відповідача з
претензією про невиконання договірних
зобов'язань від 25.10.2013 р. (а.с. 17)

Відповідач на претензію направив
позивачу лист-відповідь від 19.11.2013 р. (№
213) (а.с. 18-20), в якому зазначив, що сума
передбачена для виплати за договором є
завищеною, оскільки відповідач за
власні кошти проводив ремонт техніки
позивача, на що витратив 12 470 грн., а
також надавав житло в гуртожитку та
харчування трактористам з травня по
вересень 2013 року, на що витратив 9 740
грн., а тому вважає, що вартість
виконаних робіт зад становить всього
лише 22 210 грн.

Викладене свідчить, що відповідач
визнає заборгованість лише в сумі 22 210
грн., оскільки вважає що відповідно до
приписів ст..601 ЦК України слід
зарахувати, як зустрічну вимогу його
витрати на забезпечення виконанням
позивачем цих робіт.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги
заперечення відповідача (скаржника)
про наявність у позивача
заборгованості перед відповідачем і
необхідності зарахування зустрічних
однорідних вимог на підставі ст.. 601 ЦК
України, оскільки, як вірно зазначено у
рішенні місцевого суду, додані
відповідачем до матеріалів справи за
клопотанням (вх. № 6655/14 від 17.03.2014 р.,)
(а.с. 43-60) копії первинних
бухгалтерських документів (рахунки,
видаткові накладні, квитанції)
свідчать про виникнення певних
зобов`язань відповідача перед третіми
особами, а не про зобов`язання позивача
перед відповідачем, оскільки вони не
підтверджують наявності боргових
грошових зобов`язань позивача перед
відповідачем.

При цьому місцевим судом обґрунтовано
прийнято до уваги відсутність між
сторонами договірних відносин (умов
договору) щодо надання відповідачем
позивачу послуг по забезпеченню
ремонту трактора, харчування та
проживання працівників позивача, з
погодженням між сторонами вартості цих
послуг.

Крім того, пунктом 2.1. договору, на який
посилається відповідач в своїх
запереченнях на позов та в апеляційній
скарзі, передбачено, що послуги з
обробки землі виконавець проводить
власними засобами (технікою агрегат
ХТЗ-170 + УДА-3,8 (ПЛН-5.35) та робочою силою.
Зазначені умови позивачем були
виконані. При цьому, умовами договору
не передбачалось виконання робіт з
використанням, належних позивачу,
паливно-мастильних матеріалів.

Слід також зазначити і на це послався
місцевий суд ухвалюючи рішення, що з
наданих відповідачем копій
лімітно-заборних карток на отримання
матеріальних цінностей - не вбачається
переходу права власності на
паливно-мастильні матеріали від
відповідача до позивача з виникненням
у останнього зобов`язань по оплаті цих
матеріалів. Крім того, в цих картках
відсутнє волевиявлення сторін по
справі щодо вартості
паливно-мастильних матеріалів, що
унеможливлює виникнення у відповідача
зустрічних однорідних вимог до
позивача.

Крім того припинення зобов'язання
шляхом зарахування зустрічної вимоги
згідно ст..601 ЦК України можливо при
наявності однорідного зустрічного
зобов'язання .

Однак як вбачається з матеріалів
справи відповідач не довів, що позивач
брав на себе будь-які зобов'язання
перед відповідачем, крім зазначених у
договорі, в т.ч. що він погоджувався з
тим, що відповідач за власних рахунок
буде проводити забезпечення залученої
техніки матеріалами і запчастинами, та
забезпечувати харчуванням та місцем
проживання залучених позивачем
працівників, і що він (позивач) повинен
(зобов'язувався) у цьому випадку
відшкодувати відповідачу ці витрати
або вони (ці витрати) можуть бути
вирахувані з суми винагороди за
виконані позивачем за договором
роботи/послуги.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та приписи ст.. 601 ЦК України,
колегія суддів апеляційної інстанції
дійшла до висновку про не
обґрунтованість вимог відповідача
(скаржника), оскільки вони
спростовуються доказами наявними в
матеріалах справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції
за допомогою методики визначеної у
програмно-технічному комплексі
„Ліга-Закон" перевірила розрахунок
нарахованих позивачем відповідачу за
період з 10.10.2013 р. по 13.12.2013 р., збитків
від інфляції за договором та
встановила, що він є зробленим
арифметично та методологічно вірно.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку щодо
задоволення позовних вимог в частині
стягнення збитків від інфляції,
стягнувши з відповідача на користь
позивача 567,29 грн..

Також колегія суддів апеляційної
інстанції за допомогою методики
визначеної у програмно-технічному
комплексі „Ліга-Закон" перевірила
розрахунок нарахованих позивачем
відповідачу за період з 10.10.2013 р. по
13.12.2013 р., 3 % річних за договором та
встановила, що він є вірним.

Враховуючи викладені обставини
колегія суддів, дійшла висновку про
обґрунтоване стягнення місцевим
господарським судом 3% річних за період
з 10.10.2013 р. по 13.12.2013 р. в сумі 302,16 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки - грошової суми, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у рази
порушення ним зобов'язання.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 р. №543/96-ВР (із змінами та
доповненнями) платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1
вказаного Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Колегія суддів апеляційної інстанції
за допомогою методики визначеної у
програмно-технічному комплексі
„Ліга-Закон" перевірила розрахунок
нарахованої позивачем відповідачу за
період з 10.10.2013 р. по 13.12.2013 р., пені в сумі
1 309,40 грн. та встановила, що
методологічно та арифметично його
зроблено вірно, а тому суд першої
інстанції цілком правомірно стягнув
пеню в зазначеному у позові розмірі.

На думку судової колегії, місцевий суд
повністю встановив та дослідив
фактичні обставини справи дав повну та
всебічну оцінку наявним у ній доказам
та правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
тобто рішення місцевого суду
відповідає вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником (відповідачем) в
апеляційній скарзі доводи, які
фактично повторюють його доводи
викладені у відзиві на позов і якім
місцевий суд дав належну оцінку, на
переконання колегії суддів не
доводять помилковість прийнятого
місцевим господарським судом рішення,
а тому не можуть прийматись до уваги та
бути підставою для скасування рішення
місцевого суду та ухвалення нового про
задоволення позову зарахування
зустрічні вимоги відповідача у розмірі
22 210 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги відповідача слід
відмовити, а рішення місцевого
господарського суду залишити без змін.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 99,101-105 ГПК України, колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства „Дослідне господарство
„Южний" Інституту сільського
господарства Причорномор'я
Національної Академії Аграрних Наук
України залишити без задоволення, а
рішення господарського суду Одеської
області від 03.04.2014 року по справі №
916/244/14 - без змін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України,
набуває законної сили з дня її
оголошення і може бути оскаржена, у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 19.06.2014
р.

Головуючий:
Мирошниченко М. А.

Судді:
Головей В.М.

Шевченко В.В.