ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2014 р.Справа № 916/1565/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Кешкентій Д.В.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Компанії
„Walton Solutions LLP" (партнерство з обмеженою
відповідальністю, Великобританія) до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
зобов'язання передати майно, -

ВСТАНОВИВ:

Компанія „Walton Solutions LLP" (партнерство з
обмеженою відповідальністю,
Великобританія) звернулась до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання
відповідача передати представнику
позивачу майно, визначене договором
купівлі-продажу № 6/02-20-13 від 20.02.2013 р.,
посилаючись на наступне.

Між ФОП ОСОБА_2 (продавець) та компанією
„Walton Solutions LLP" (покупець) був укладений
договір купівлі-продажу № 6/02-20-13 від 20
лютого 2013 року, відповідно до п. 1.1.
якого відповідач як продавець за
обумовлений розмір плати, сплачений в
порядку, передбаченому за договором,
мав передати у власність позивача
майно, перелік якого визначено в
договорі, а позивач повинен прийняти
таке майно і сплатити за нього певну
суму коштів в обумовленій договором
формі і строки.

Відповідно до п. 1.6. договору право
власності на майно переходить до
покупця з моменту підписання цього
договору, тобто з 20 лютого 2013 року. При
цьому позивач посилається на п. 2.3
договору, який визначає, що фактична
передача майна від продавця до покупця
зобов'язана бути забезпечена продавцем
протягом 30 днів з дня укладення цього
договору.

Як вказує позивач, відповідно п. 3.1.
договору продавець зобов'язаний
скласти акт приймання-передачі та
фактично здійснити передачу майна
протягом 30 днів в місті Одеса, Україна,
майна покупцю, або особі, уповноваженій
на отримання майна на підставі
довіреності від покупця. Також
відповідно п. 3.6 договору продавець
зобов'язаний передати майно для
вільного користування покупцю,
комплект інструкцій, паспортів,
запасних частин до майна протягом
одного тижня з дати укладення договору.

Однак, за ствердженнями позивача, до
теперішнього часу ФОП ОСОБА_2 не
передала майно продавцю і не склала акт
приймання-передачі. Саме вказані
обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом про зобов'язання відповідача
передати майно, визначене договором
купівлі-продажу № 6/02-20-13 від 20 лютого 2013
року представнику компанії „Walton Solutions
LLP".

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 25.04.2014 р. позовну заяву
Компанії „Walton Solutions LLP" (Великобританія)
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 916/1565/14, при
цьому розгляд справи призначено в
засіданні суду на 14.05.2014 р.

Відповідач позовні вимоги визнає у
повному обсязі, про що до суду
відповідачем було подано заяву по
визнання позову (а.с. 52).

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши та дослідивши
матеріали справи, господарський суд
встановив наступне.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична
особа-підприємець 19.01.2007 р., про що
свідчить витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

20 лютого 2013 р. ФОП ОСОБА_2 (продавець) та
компанія „Walton Solutions LLP" (покупець)
уклали договір купівлі-продажу №
06/02-20-13, згідно п. 1.1 якого відповідача як
продавець за обумовлений розмір плати,
сплачений в порядку, передбаченому цим
договором, передає у власність
позивача як покупця майно, що зазначено
та перелічено в цьому договорі та на
його умовах, а покупець приймає майно
та сплачує за нього певну суму коштів, в
обумовленій договором формі та
порядку, строки. Майном за цим
договором є обладнання і матеріали
телекомунікаційної мережі,
розташованої в Україні, м. Одеса,
Суворовський район:

- комутатор керований DES 3526 та/або DES 3628
та/або DGS 3100, при цьому ідентифікація
комутатора здійснюється по серійному
номеру та/або по МАС адресу пристрою за
відповідними адресами установки
обладнання (п. 1.2.1 договору);

- матеріали та обладнання у складі
кабельної телекомунікаційної мережі у
визначеній в договорі кількості і
найменуваннях (п. 1.2.2 договору).

Згідно п. 1.6 договору право власності на
майно переходить до покупця з моменту
підписання цього договору.

В п. 2.1 договору передбачено, що
продавець згоден продати, а покупець
згоден купити зазначене п. 1.2 майно за
ціною 799300,00 грн., що є еквівалентом 100000,00
доларів США за курсом, встановленим НБУ
на дату укладення основного договору
купівлі-продажу. Ціну цього договору
покупець сплачує продавцю протягом
трьох років, починаючи з дня фактичної
передачі всього майна, що повинно бути
підтверджено актом приймання-передачі
(п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору фактична
передача майна від продавця до покупця
зобов'язана бути забезпечена продавцем
протягом 30 днів з дня укладення цього
договору. До моменту фактичної
передачі майна, та/або повної виплати
суми за договором продавець має право
користування майном.

Згідно п. 3.1., 3.6 договору продавець
зобов'язаний скласти акт
приймання-передачі та фактично
здійснити передачу майна у місті Одеса
Україна, майна покупцю, або особі,
уповноваженій на отримання майна на
підставі довіреності від покупця;
передати майно для вільного
користування покупцю, комплект
інструкцій, паспортів, запасних частин
до майна протягом одного тижня з дати
укладення договору.

В свою чергу покупець зобов'язаний
прийняти майно у термін, місці та на
умовах, встановлених цим договором, а
також до зазначеного в договорі строку
сплатити ціну майна в повному обсязі (п.
4.1, 4.2 договору).

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено,
що господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі
договір купівлі-продажу є підставою
для виникнення у сторін за цим
договором господарських зобов'язань
відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України
(ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629
ЦК України є обов'язковим для виконання
його сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно ст. 663 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Також за приписами статті 663 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного
кодексу України обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як з'ясовано судом та визнається
відповідачем, останнім не були
виконані прийняті на себе зобов'язання
щодо передачі уповноваженому
представнику позивач майна,
визначеного договором
купівлі-продажу № 06/02-20-13 від 20.02.2013 р.
При цьому відповідний акт
приймання-передачі майна, як це
передбачено п. 2.3, 3.1 договору, не
складався.

Наразі будь-яких обґрунтованих доводів
щодо невиконання свого зобов'язання з
передачі обумовленого договором майна
відповідач не навів. Адже частиною
другою статті 22 ГПК України
передбачено, що сторони мають право
подавати докази, брати участь у
дослідженні доказів, заявляти
клопотання тощо; обґрунтовувати свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами (ч. 2 ст. 43 ГПК України), якими в
силу ст. 32 ГПК України є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інших обставин, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд доходить до висновку
про безпідставне ухилення відповідача
від виконання прийнятих на себе
зобов'язань щодо передачі майна за
спірним договором купівлі-продажу.

Так, невиконання зобов'язання або
виконання зобов'язання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) згідно ст. 610
Цивільного кодексу України є
порушенням зобов'язання.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з
положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до положень ст. 665
Цивільного кодексу України у разі
відмови продавця передати проданий
товар покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу. Якщо
продавець відмовився передати річ,
визначену індивідуальними ознаками,
покупець має право пред'явити
продавцеві вимоги відповідно до статті
620 цього Кодексу.

Наразі ч. 1 ст. 620 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі
невиконання боржником обов'язку
передати кредиторові у власність або у
користування річ, визначену
індивідуальними ознаками, кредитор має
право витребувати цю річ у боржника та
вимагати її передання відповідно до
умов зобов'язання.

Оцінюючи надані сторонами докази в
сукупності та враховуючи невиконання
відповідачем свого зобов'язання щодо
передачі визначеного спірним
договором купівлі-продажу майна, суд
вважає цілком обґрунтованими вимоги
позивача щодо передачі цього майна
відповідно до умов договору
уповноваженому представнику позивача,
у зв'язку з чим вказані вимоги
підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат по даній справі суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Порядок сплати та розмір судового
збору визначені Законом України від
08.07.2011 р. „Про судовий збір" (зі змінами
із змінами і доповненнями), який набрав
чинності 01 листопада 2011 р.

Так, згідно підпунктів 1, 2 пункту 2 ч. 2
ст. 4 вказаного Закону ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру становить 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат, а за подання до
господарського суду позовної заяви
немайнового характеру ставка
становить 1 розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня календарного року, в якому
подана відповідна заява, тобто у 2014
році - 1218 грн.

Враховуючи те, що заявником подано
позовну заяву про зобов'язання
передати майно, відповідно судовий
збір за поданий позов визначається з
урахуванням вартості майна.

Як зазначено в п. 2.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.2013 р. „Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" (із змінами та доповн.), статтею
55 ГПК передбачено визначення ціни
позову у позовах про стягнення грошей і
про витребування майна. Відповідні
позовні заяви мають майновий характер,
і розмір ставок судового збору за їх
подання визначається за приписом
підпункту 1 пункту 2 частини другої
статті 4 Закону.

Згідно п. 2.2.1. вказаної Постанови
Пленуму ВГСУ судовий збір з позовної
заяви про визнання права власності на
майно, витребування або повернення
майна (в тому числі в зв'язку з вимогами,
заснованими на приписах частини п'ятої
статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу
України тощо) визначається з
урахуванням вартості спірного майна,
тобто як зі спору майнового характеру.

Так, при подачі позовної заяви
позивачем було сплачено до державного
бюджету судовий збір в сумі 1218,00 грн.,
тобто як за позов немайнового
характеру, тоді як за поданий позов
розмір судового збору за майновою
ставкою, виходячи з визначеної в
договорі купівлі-продажу вартості
спірного майна, складає 15986,00 грн. (799300,00
грн. х 2%).

У зв'язку з цим при порушенні
провадження у справі ухвалою суду від
25.04.2014 р. позивача було зобов'язано
доплатити судовий збір до встановлених
законом розмірів з урахуванням
вартості спірного майна відповідно до
вимог Закону України „Про судовий
збір". На момент розгляду справи
вказані вимоги суду позивачем не були
виконані.

Як зазначено в п. 2.23 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 „Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України", якщо факт недоплати судового
збору з'ясовано господарським судом у
процесі розгляду прийнятої заяви
(скарги), суд у залежності від
конкретних обставин справи, у разі
неподання доказів оплати, може
стягнути належну суму судового збору
за результатами вирішення спору з
урахуванням приписів частин першої -
четвертої статті 49 ГПК

Наразі позивачем не заявлялось
клопотання про розподіл судових витрат
та покладення судового збору на
відповідача. При цьому у судовому
засіданні представник позивача
зазначив, що недоплачену суму судового
збору може бути покладено судом на
позивача.

Враховуючи вищенаведене, витрати щодо
недоплаченої належної суми судового
збору покладаються на позивача в
розмірі 14768,00 грн. (15986,00 грн. - 1218,00 грн.).

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Компанії „Walton
Solutions LLP" (партнерство з обмеженою
відповідальністю, Великобританія) до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
зобов'язання передати майно
задовольнити.

2. Зобов'язати фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1;
ідент.код НОМЕР_1) передати майно,
визначене договором купівлі-продажу №
6/02-20-13 від 20.02.2013 р., представнику
Компанії „Walton Solutions LLP" (партнерство з
обмеженою відповідальністю,
реєстраційний номер у Великобританії
SO304272, 39б Дюк Стріт, Единбург, ЕН6 8НН,
Великобританія; адреса представника
Кешкентія Дениса Володимировича -
АДРЕСА_2).

3. Стягнути з Компанії „Walton Solutions
LLP" (партнерство з обмеженою
відповідальністю, реєстраційний номер
у Великобританії SO304272, 39б Дюк Стріт,
Единбург, ЕН6 8НН, Великобританія;
адреса представника Кешкентія Дениса
Володимировича - АДРЕСА_2) на користь
державного бюджету (отримувач: ГУ ДКСУ
в Одеській області, ,
рахунок № 3008, банк отримувача: ГУ
ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код
бюджетної класифікації 22030001; код
ЄДРПОУ господарського суду Одеської
області 03499997) судовий збір за подачу
заяви про забезпечення позову в сумі
14768/чотирнадцять тисяч сімсот
шістдесят вісім/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 04.06.2014 р.

Суддя
Петров В.С.