ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року
Справа № 904/1030/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.-
доповідача,

суддів: Бахмат Р.М., Кощеєва І.М.

при секретарі: Назаренко С.Г.

за участю представників:

позивача: Ямпольська В.П.- предст., дов.
від 01.02.2014 року

відповідача: Хандога В.В.- предст.,
дов.№2-Д від 07.03.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова група
«Лідер Плюс» (м. Дніпропетровськ) на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27.03.2014р.
у справі №904/1030/14

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії» (АР
Крим, м. Ялта)

до: товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова група
«Лідер Плюс» (м. Дніпропетровськ)

про: стягнення 639952,88 грн.
заборгованості за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27
березня 2014 року (підписано 28.03.2014р.) по
справі №904/1030/13 (суддя Кеся Н.Б.) з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог від 17.03.2014р. частково
задоволені позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю «Віна
Лівадії» (АР Крим, м. Ялта) до товариства
з обмеженою відповідальністю «Торгова
група «Лідер Плюс» (м. Дніпропетровськ)
про стягнення 457257,66 грн. основного
боргу, 4830,39 грн. пені та 40687,53 грн.
процентів, 137 177,3 грн. штрафу та 12799,06 грн.
судового збору. Рішенням суду в частині
позовних вимог про стягнення штрафу в
сумі 87177,30 грн. відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач - товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгова група
«Лідер Плюс», подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати зазначене
рішення господарського суду
Дніпропетровської області і прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог. Скаржник
вважає, що рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Зокрема, сторона
посилається на незадоволення судом
клопотань відповідача в порядку ст. 38
ГПК України про витребування у його
відокремленого підрозділу у м.
Сімферополі документів, що
підтверджують часткове погашення
відповідачем заборгованості за
спірним договором та продовження
строку розгляду справи в порядку ст.69
ГПК України. Дії суду порушили права
відповідача і не дали змоги встановити
дійсні обставини справи. Крім того,
відповідач вважає, що судом
неправильно обчислено розмір судового
збору. Судом не враховано, що за ст. 49
ГПК України судовий збір покладається
у спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Стягнута
судом сума судового збору складає 2
відсотки від заявленої позивачем
повної суми позовних вимог.

Позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії»,
відзив на апеляційну скаргу не надав,
представник позивача у судовому
засіданні зазначив, що станом на день
прийняття рішення місцевим
господарським судом всі умови
укладеного договору з боку позивача
були виконані, тому суд обґрунтовано
стягнув заборгованість за поставлену
продукцію.

Розпорядженням секретаря судової
палати Коваль Л.А №241 від 15.05.2014 року у
зв'язку з відпусткою судді постійної
колегії Бахмат Р.М., лікарняним судді
постійної колегії Кощеєва І.М. та на
підставі ст. 46 Господарського
процесуального кодексу України, п.п.
3.1.6, 3.1.7 розділу II Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України №30 від 26.11.10р., наказу
голови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду №7
від 17.01.2011р., справа передана на розгляд
колегії суддів у складі головуючого
судді Євстигнеєва О.С.(доповідач),
суддів Павловського П.П., Науменка І.М..

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
15.05.2014р. розгляд справи було відкладено
за клопотанням відповідача на 03.06.2014р.
на 10:00.

Розпорядженням секретаря судової
палати Коваль Л.А №300 від 02.06.2014 року у
зв'язку з виходом з відпустки судді
постійної колегії Бахмат Р.М. і виходом
з лікарняного судді постійної колегії
Кощеєва І.М.., справа передана на
розгляд колегії суддів у складі
головуючого судді Євстигнеєва
О.С.(доповідач), суддів Бахмат Р.М.,
Кощеєв І.М.

На вимогу суду позивачем 03.06.2014 року до
матеріалів справи були додані
додаткові докази по справі.

У судовому засіданні оголошена
вступна та резолютивна частини
постанови.

Вислухавши представників сторін,
переглянувши матеріали справи,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд встановив, що 08.01.2013р.
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії»
(Постачальник) і товариством з
обмеженою відповідальністю публічним
акціонерним товариством «Торгова
група «Лідер Плюс» (Дистриб'ютор) був
укладений договір поставки
(дистриб'юції) №8-13. За умовами договору
Постачальник передав у власність
Дистриб'ютора, а Дистриб'ютор купив і
прийняв на себе зобов'язання
маркетингу, реклами і продажу від свого
імені продукції, виготовленої
Постачальником, що іменується в
подальшому - «Товар» на умовах цього
Договору. Вартість і асортимент Товару,
що поставляється обумовлюється
сторонами у видаткових накладних (п. 1.1,
1.2.)

Точне найменування Товару, який
поставляється, і його кількість
визначається виходячи із отриманої
заявки і вказується в накладних на
відпуск товару Дистриб'ютору (п. 5.1.
Договору).

Пунктом 5.2. договору сторони
визначили, що ціна Товару вказується в
накладних і включає в себе вартість
самого Товару і вартість його упаковки.

Згідно п. 5.5. Договору,
Дистриб'ютор здійснює оплату
поставленого Товару на протязі 40
(сорока) календарних днів з моменту
отримання Товару.

Розрахунок за поставлену
партію Товару здійснюється шляхом
перерахування Дистриб'ютором грошових
коштів на розрахунковий рахунок
Постачальника, або за угодою сторін за
готівку шляхом внесення готівкових
коштів Дистриб'ютором до каси
Постачальника з оформленням
прибуткового ордеру (п. 5.8. Договору).

Строк дії укладеного Договору
встановлений п.9.1: з моменту його
підписання до 31.12.2013р. Зі спливом строку
дії Договору, сторони не звільняються
від повного виконання своїх обов'язків
по Договору (п. п.9.2.).

Господарським судом встановлено,
що на виконання умов договору позивач
відповідно до видаткових накладних
№№РН-0003490, РН-0003491, РН-0003492, РН-0003493 від
22.11.2013р., №№РН-0003531, РН-0003532, РН-0003533 від
25.11.2013р., №№ РН-0003646, РН-0003647, РН-0003648 від
02.12.2013р., №№ РН-0003731, РН-0003732, РН-0003733,
РН-0003734 від 10.12.2013р., №№ РН-0003826, РН-0003827,
РН-0003828, РН-0003829, РН-0003830 від 17.12.2013р., №№
РН-0000041, РН-0000042, РН-0000043, РН-0000044 від
09.01.2014р. поставив відповідачу товар на
суму 477883,50 грн. з ПДВ.

Згідно виписок філії АБ
«Південний» в м. Ялта від 17.03.2014р.
відповідач розрахувався за
поставлений товар частково на суму 20600
грн.

Відповідно до ст. 265
Господарського кодексу України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Обов'язковість договору для
виконання сторонами встановлена ст. 629
ЦК України.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526
ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні
та господарські зобов'язання мають
бути виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін
(ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідальність сторін за спірним
договором встановлена п.6.1.: «При
виконанні або неналежному виконанні
договірних зобов'язань, Сторони несуть
відповідальність у відповідності з
діючим законодавством України».

Крім вимог про стягнення 457257,66 грн.
основного боргу вимоги позивача
складалися і з вимог про стягнення 4830,39
грн. пені, 40687,53 грн. процентів, 137 177,3 грн.
штрафу, які передбачені умовами
договору та чинним законодавством
України.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України закріплено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ст. 625 ЦК України
встановлений обов'язок боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
сплатити суму боргу, а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.3.1. Договору, у
випадку порушення строків оплати
вартості отриманого товару,
Дистрибутор сплачує на користь
Постачальника пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
прострочення зобов'язань, від вартості
несвоєчасно сплаченого товару за
кожний день прострочення.

За ухилення від сплати
вартості поставленого товару на
протязі 30 днів після закінчення строку
відстрочки платежу Дистрибутор
сплачує постачальнику штраф в розмірі
30% від вартості поставленого і
неоплаченого товару (п. 6.4. договору).

Відповідно до ст. 546 ЦК України одним із
видів забезпечення виконання
зобов'язання є неустойка.

Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 названого Кодексу).

За п. 2.16. Договору (зміненим
сторонами протоколом розбіжностей до
договору) у випадку прострочення
платежу за поставлений товар згідно п.
5.4. Договору, Дистрибутор сплачує
Постачальнику за користування чужими
грошовими засобами 0,3 % від вартості
неоплаченого Товару за кожний день
прострочення платежу.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 692 ЦК України передбачено
право продавця у разі прострочення
оплати товару вимагати оплати товару
та сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч.1 ст. 233
Господарського кодексу України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому, повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Аналогічні права надані суду
також ч.3 ст.551 Цивільного кодексу
України та п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України.

Зменшення розміру заявленої до
стягнення суми санкцій є правом суду,
який, оцінивши надані сторонами докази
та обставини справи у їх сукупності, на
власний розсуд вирішує питання про
наявність або відсутність у кожному
конкретному випадку обставин, за яких
можливе зменшення санкцій.

Місцевий господарський суд,
взявши до уваги співвідношення суми
пені, процентів та штрафу із сумою
основного боргу та майновий стан
сторін зарахуванням геополітичних
обставин, які на даний час склалися в
Автономній Республіці Крим прийшов до
висновку про можливість зменшення суми
штрафу. Суд стягнув з відповідача на
користь позивача 50000,00 грн., а в стягнені
87177,30 грн. відмовив.

Оскільки зменшення суми санкцій є
правом суду і суд не вийшов за межі
наданих йому повноважень, колегія
суддів вважає обґрунтованим зменшення
штрафних санкцій.

За таких обставин рішення місцевого
господарського суду прийнято за
повністю дослідженими матеріалами,
відповідає вимогам чинного
законодавства, є законним і
обґрунтованим. Підстави для скасування
зазначеного рішення відсутні.

Доводи скаржника щодо неправильного
обрахунку суми судового збору не є
правомірними, оскільки місцевий
господарський суд визнав нараховану
позивачем суму санкцій обґрунтованою.
У цьому випадку судовий збір
обчислюється із суми, яка визнана
господарським судом обґрунтованою, а
не із стягнутої суми, як про це
помилково зазначає відповідач.

Інші доводи скаржника також не можуть
бути підставою для зміни або
скасування судового рішення. Приймаючи
постанову по даній справі, колегія
суддів також враховує, що в силу ст.33
ГПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідач не підтвердив
жодним доказом факт сплати
заборгованості за поставлену
продукцію, тому місцевий господарський
суд обґрунтовано стягнув суму
основного боргу.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгова
група «Лідер Плюс» (м. Дніпропетровськ)
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27
березня 2014 року у справі №904/1030/14
залишити без зміни.

(постанова виготовлена у повному
обсязі 10.06.2014 року)

Головуючий суддя:

О.С.Євстигнеєв

Судді:

Р.М.Бахмат

І.М.Кощеєв