РІШЕННЯ

"27" травня 2014 р.Справа № 17/2/11-192

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання
Суслові П.В.

Розглянув матеріали справи

За позовом Мельнице-Подільського
колективного підприємства "Світанок",
смт. Мельниця-Подільська Борщівського
району Тернопільської області.

до відповідачів:

1) Суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт.
Мельниця-Подільська Борщівського
району Тернопільської області.

2) Суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт.
Мельниця-Подільська Борщівського
району Тернопільської області.

За участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Відділу Державної виконавчої служби
Борщівського районного управління
юстиції, м. Борщів Тернопільської
області.

про визнання договору дарування від
14.07.2008р. недійсним; зобов'язання ОСОБА_1
передати у власність позивача
нежитлові будівлі та споруди,
загальною площею 1 315,9 кв.м. (цегляний
виробничий цех, два цегляних склади;
цегляну прохідну; ворота; огорожу;
замощення), що розташовані в АДРЕСА_1;
зобов'язання СПД ОСОБА_1 звільнити
приміщення пластмасового цеху за
адресою: АДРЕСА_1, залишивши територію
та всі приміщення відповідно в такому ж
стані, як і під час підписання договору
оренди; зобов'язання ДВС Борщівського
РУЮ повернути ОСОБА_2, кошти сплачені за
придбання на аукціоні приміщень
пластмасового цеху.

Представники сторін:

позивача: Ганюк М.Ю., директор, паспорт
НОМЕР_4 від 28.08.07р.;

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: не з'явився;

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору: не
з'явився.

В судовому засіданні присутнім
учасникам судового процесу роз'яснено
їх процесуальні права та обов'язки,
передбачені статтями 20, 22, 27, 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Фіксація судового процесу
здійснюється технічними засобами за
допомогою програмно-апаратного
комплексу "Діловодство суду" на диск CD-R
№ 9РА608295157Е14.

Мельнице-Подільське колективне
підприємство "Світанок", смт.
Мельниця-Подільська Борщівського
району Тернопільської області
звернулося у лютому 2009 року до
господарського суду Тернопільської
області із позовом до Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, смт.
Мельниця-Подільська Борщівського
району Тернопільської області та
ОСОБА_2, смт. Мельниця-Подільська
Борщівського району Тернопільської
області, про визнання договору
дарування від 14.07.2008р. недійсним;
зобов'язання ОСОБА_1 передати у
власність позивача нежитлові будівлі
та споруди, загальною площею 1 315,9 кв.м.
(цегляний виробничий цех, два цегляних
склади; цегляну прохідну; ворота;
огорожу; замощення), що розташовані в
АДРЕСА_1; зобов'язання СПД ОСОБА_1
звільнити приміщення пластмасового
цеху за адресою: АДРЕСА_1, залишивши
територію та всі приміщення відповідно
в такому ж стані, як і під час
підписання договору оренди;
зобов'язання ДВС Борщівського
районного управління юстиції
повернути ОСОБА_2, кошти сплачені за
придбання на аукціоні приміщень
пластмасового цеху.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 05.02.2009 року
суддею Колубаєвою В.О. порушено
провадження по справі.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 19.05.2009р.
провадження у даній справі зупинено в
порядку ст.79 ГПК України до розгляду
апеляційної скарги, поданої на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10.11.2008р. по
справі №2а-4112/08р.

Автоматизованою системою
документообігу суду, у зв'язку з
припиненням повноважень судді
Колубаєвої В.О. щодо здійснення нею
правосуддя на підставі п.4 с.102 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" та відповідно до розпорядження
керівника апарату господарського суду
Тернопільської області від 16.07.2013р.,
матеріали справи №2/11-192 передано на
розгляд судді Андрусик Н.О.

Ухвалою господарського суду від
12.11.2013р. поновлено провадження у справі
№17/2/11-192 та призначено судове засідання
на 28 листопада 2013р., а явку учасників
судового процесу визнано обов"язковою,
оскільки підстави, що зумовили
зупинення провадження у справі -
відпали.

Ухвалою суду від 04.02.2014 року судом
зупинено провадження у справі за
клопотанням позивача до вирішення
справи про визнання недійсними
прилюдних торгів, проведених 10.07.2008
року торгівельною спеціалізованою
організацією ТОВ "Мультисервіс" по
реалізації спірних нежитлових
приміщень.

Ухвалою суду від 14.01.2014 року в порядку
ст.. 69 ГПК України продовжено строк
вирішення спору.

Ухвалою від 20.05.2014 року провадження у
справі поновлено, справу призначено до
слухання в судовому засіданні 27.05.2014
року, про що сторони та третя особа
повідомлені належним чином.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав повністю.

В процесі розгляду справи позивачем
неодноразово подавалися клопотання,
згідно яких змінювалися підстави та
предмет позову (доповнення від 20.03.2009 р.,
28.11.2013 року, клопотання від 02.12.2013 р.
вх..№ 20825), котрі судом відхилено як такі
, що подані з порушенням вимог
процесуального законодавства.

Крім того, в судовому засіданні 27.05.2014
року позивач просив вжити заходи до
забезпечення позову шляхом заборони
вчиняти будь-які дії щодо спірного
нерухомого майна.

Розглядаючи дане клопотання суд
вважає, що останнє не підлягає до
задоволення з огляду на слідуюче.

Відповідно до приписів ст. 66 ГПК
України підставами для забезпечення
позову є обставини, які вказують на
ризик утруднення або неможливість
виконання рішення господарського суду
в майбутньому (у разі повного або
часткового задоволення позовних
вимог). Відповідно до постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання
практики застосування заходів до
забезпечення позову» умовою
застосування заходів до забезпечення
позову є достатньо обґрунтоване
припущення, що майно (у тому числі
грошові суми, цінні папери тощо), яке є у
відповідача на момент пред'явлення
позову до нього, може зникнути,
зменшитися за кількістю або
погіршитися за якістю на момент
виконання рішення.

Таким чином, обґрунтовуючи наявність
підстав для вжиття заходів
забезпечення позову позивачу слід
підтвердити документально можливість
відчуження спірного нерухомого майна -
приміщення пластмасового цеху, (в
даному випадку - вчинення з боку
відповідача-2 дій, спрямованих на його
відчуження) та існування реальних
обставин, що вказують на ймовірну
складність або неможливість виконання
рішень господарського суду в
майбутньому. Тобто, враховуючи вимоги
ст. 33 ГПК, наведення доказів наявності
фактичних обставин, з якими позивач
пов'язує необхідність застосування
заходів до забезпечення позову, є
обов'язковим.

Окрім того, особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини такого звернення
та довести адекватність засобу
забезпечення позову.

Проте, жодних доказів, які б свідчили
про намір ОСОБА_1 відчужити дане
нерухоме майно до клопотання не подано,
а в матеріалах справи немає. Навпаки, в
судовому засіданні позивачем
підтверджено, що спірним майном на
даний час володіє ОСОБА_1

Також слід зазначити, що згідно ухвали
від 06.04.2009 року судом забезпечено позов
шляхом заборони підприємцю ОСОБА_1
відчужувати спірне нерухоме майно у
будь-який спосіб із зазначенням
переліку майна та його технічних
характеристик. Дана ухвала суду є
чинною.

За таких обставин, беручи до уваги
чинність ухвали про забезпечення
позову, закінчення строку розгляду
справи, суд вважає за недоцільне
застосовувати вдруге забезпечення
позову шляхом заборони вчиняти
будь-які дії щодо предмету позову.

Відповідач-1 в судове засідання не
з'явився, причин неявки суду не
повідомив та витребуваних документів
не надав. В матеріалах справи
містяться повідомлення про невручення
ОСОБА_2 ухвал суду про відкладення
судових засідань, зупинення
провадження у справі та їх повернення
на адресу господарського суду
Мельниця-Подільським відділенням
поштового зв'язку із зазначенням
причин невручення "вибув за кордон", "за
зазначеною адресою не проживає".

Між тим, враховуючи, що явка сторін не
визнавалася судом обов'язковою,
поданих доказів є достатньо для
вирішення спору по суті, брати участь в
судовому засіданні є правом сторони,
передбаченим ст. 22 ГПК України,
процесуальні документи надсилалися
судом за юридичною адресою
відповідача, вказаною у витязі з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії АА №443985 від 24.02.2009 р., та у
позовній заяві, враховуючи, що від
імені ОСОБА_2 в суді брала участь його
представник ОСОБА_4, що діяла на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності від 13.03.2009 року, та з
урахуванням приписів ч. 1 ст. 64 ГПК
України, п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України №01-08/140 від 15.03.2010р. "Про деякі
питання запобігання зловживанню
процесуальними правами в
господарському судочинстві"
господарський суд вважає, що
відповідач-1 повідомлений про дату, час
та місце розгляду справи.

Відповідач-2 в судове засідання не
з'явився , у поданому суду клопотанні
без номеру від 26.05.2014 року (вх.. № 10400)
просив розгляд справи здійснювати без
його участі; позов залишити без
розгляду , а вимоги позивача не визнав.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору в судове засідання не з'явився,
причин неявки суду не повідомив та
жодних клопотань не заявив, хоча про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином. Згідно
долученого відзиву на позов № 365 від
25.12.2014 р. (вх.. № 4185) відділ ДВС
Борщівського районного управління
юстиції позовні вимоги не визнає,
стверджує, що реалізація арештованого
майна Мельнице-Подільського КП
"Світанок" проведена згідно чинного
законодавства та в межах визначених
законом повноважень.

Розглянувши матеріали справи,
додатково представлені докази,
заслухавши доводи позивача,
господарський суд встановив.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Предметом позовних вимог позивачем
визначено :

1) визнання договору дарування від
14.07.2008р. недійсним;

2) зобов'язання ОСОБА_1 передати у
власність позивача нежитлові будівлі
та споруди, загальною площею 1 315,9 кв.м.
(цегляний виробничий цех, два цегляних
склади; цегляну прохідну; ворота;
огорожу; замощення), що розташовані в
АДРЕСА_1;

3) зобов'язання СПД ОСОБА_1
звільнити приміщення пластмасового
цеху за адресою: АДРЕСА_1, залишивши
територію та всі приміщення відповідно
в такому ж стані, як і під час
підписання договору оренди;

4) зобов'язання ДВС Борщівського
РУЮ повернути ОСОБА_2, кошти сплачені за
придбання на аукціоні приміщень
пластмасового цеху.

Підставою заявлених вимог позивач
вказує на незаконність набуття
відповідачем-2 у власність спірного
майна з огляду на порушення порядку
проведення прилюдних торгів 10.07.2008р., що
було предметом судового розгляду в
адміністративній справі №2-а/4112/08/1970.

Так, постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від 10
листопада 2008 року позов задоволено
повністю; визнано неправомірними дії
Відділу Державної виконавчої служби
Борщівського районного управління
юстиції щодо реалізації на прилюдних
торгах майна, що належить позивачу -
Мельнице-Подільському колективному
підприємству "Світанок", а саме
колишнього цеху пластмасових виробів
та визнано недійсними прилюдні торги,
проведені 10.07.2008 року Тернопільською
філією ТзОВ «Мультисервіс» з
реалізації нерухомого майна, яке
належить КП «Світанок».

Однак, згідно ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22.10.2013р. постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 10
листопада 2008 року у справі № 2а-4112/08/1970 в
частині позовних вимог
Мельнице-Подільського колективного
підприємства у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «Світанок»
про визнання недійсними прилюдних
торгів з реалізації арештованого
майна, - скасовано та закрито
провадження у справі в цій частині з
підстав не підвідомчості такого спору
адміністративним судам.

Наведені обставини стали підставою для
розгляду даних позовних вимог в
порядку господарського судочинства.
Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 03.04.2014 року
по справі №921/92/14-г/6 визнано недійсними
прилюдні торги з реалізації нерухомого
майна (нежитлових будівель та споруд
загальною площею 1315,9 кв.м. а саме:
цегляного виробничого цеху
зазначеного на плані під літ. "А" площею
901,2 кв.м., цегляного складу під літ "а"
площею 66,1 кв.м., цегляної прохідної під
літ "Б" площею 19,8 кв.м., цегляного складу
під літ "В", площею 328,8 кв.м., воріт під
літ "І", огорожі під літ "2", замощеня під
літ "3", що знаходяться по АДРЕСА_1), котрі
проведені (згідно протоколу проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна №7181098) 10 липня 2008 року
Тернопільською філією ТзОВ
«Мультисервіс» та згідно яких
переможцем торгів визнано ОСОБА_2. Дане
судове рішення набрало законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Підставами, що послугували визнанню
недійсними прилюдних торгів по
реалізації майна від 10.07.2008 року, за
рішенням суду, є неправомірність дій
органу ДВС з огляду на реалізацію на
прилюдних торгах приміщень колишнього
цеху пластмасових виробів, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1,
відчуження яких було заборонено судом
та щодо яких існував судовий спір, без
повідомлення боржника про час та місце
проведення торгів, без уточнення
складу майна та місця його
розташування, а також продажу майна без
визначення його дійсної ринкової
вартості на момент реалізації, тобто
порушення вимог чинного законодавства,
що діяло на момент проведення торгів.

Господарським судом у справі №921/92/14-г/6
також встановлено, що відповідно до
змісту протоколу №7181098 від 10 липня 2008
року, у торгах взяли участь ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 Переможцем торгів визначено
ОСОБА_2, який запропонував сплатити 50109
грн.

Квитанцією №7 від 10 липня 2008 року
ОСОБА_2 перерахував на користь
організатора торгів 47618,55 грн. в рахунок
оплати придбаного на торгах майна.

14 липня 2008 року державним виконавцем
складено акт про проведення прилюдних
торгів.

Між тим, позивач вказує, що відповідно
до свідоцтва про право власності № 38,
виданого 28 квітня 1994 року Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Тернопільській області,
Мельнице-Подільська фабрика "Світанок"
(правонаступником якого є позивач),
була власником будівлі цеху
пластмасових виробів, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 10.03.1994
року.

Реалізація приміщення пластмасового
цеху здійснювалася на виконання
судового рішення про стягнення з КП
"Світанок" заборгованості по
відшкодуванню витрат, понесених на
виплату і доставку пільгових пенсій на
користь Управління Пенсійного фонду в
Борщівському районі.

27.07.2006 року органом ДВС винесено
постанову про накладення арешту на
майно , в т. ч. цех пластмасових
виробів, що належало позивачу на праві
власності.

В ході здійснення виконавчих дій по
виконанню рішення господарського суду
щодо стягнення коштів на прилюдні
торги виставлено майно позивача - в
тому числі приміщення пластмасового
цеху за стартовою ціною 48809.00 грн.
Переможцем торгів, що відбулися 10 липня
2008 року визначено ОСОБА_2, який
запропонував сплатити 50109 грн. за
придбані будівлі та споруди, складено
акт про проведення прилюдних торгів та
отримано 14.07.2008 року свідоцтво за
реєстровим №2637 про придбання майна з
прилюдних торгів.

Цього ж дня, 14 липня 2008 року ОСОБА_2
придбані будівлі та споруди, загальною
площею 1315,9 кв.м. а саме: цегляний
виробничий цех зазначений на плані під
літ. "А", цегляний склад під літ "а",
цегляна прохідна під літ "Б", цегляний
склад під літ "В", ворота під літ "І",
огорожа під літ "2", замощеня під літ "3",
що знаходяться по АДРЕСА_1, за договором
дарування були передані ОСОБА_1. Даний
договір дарування позивач просить
визнати недійсним в судовому порядку.
Разом з тим, на вимогу суду, останнім не
вказано правових підстав визнання
недійсним даного правочину, незважаючи
на неодноразові вимоги суду, викладені
в ухвалах від 28.11.2013р., 17.12.2013р.,14.01.2014р.,
23.01.2014р.,28.01.2014р.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи і заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, суд
прийшов до висновку про припинення
провадження у справі в цій частині
вимог з огляду на таке.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3
статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3,
33 ГПК України, кожна сторона повинна
довести належними і допустимими
доказами ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як свідчать матеріали справи, 14 липня
2008 року між громадянином ОСОБА_2, ідент.
номер НОМЕР_2 як Дарувальником та
громадянином ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3 як Обдарованим, укладено
та підписано договір дарування, який
посвідчено приватним нотаріусом
Борщівського районного нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі
за № 2640.

Предметом договору дарування є
нежитлові будівлі та споруди,
загальною площею 1315,9 кв.м., а саме:
цегляний виробничий цех, зазначений на
плані під літ. "А", цегляний склад під
літ. "а", цегляна прохідна під літ. "Б",
цегляний склад під літ. "В", ворота під
літ. "1"; огорожа під літ. "2", замощення
під літ. "3", що знаходяться в АДРЕСА_1
(надалі - Майно), котре передається
безоплатно у власність ОСОБА_1

Відповідно до п. 2 договору дарування
Майно належить Дарувальнику на праві
власності згідно Свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів,
виданого приватним нотаріусом
Борщівського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 14.07.2008 року за реєстровим
№ 2637, зареєстровані в Борщівському
районного бюро технічної
інвентаризації в Книзі №26 ж, номер
запису 681.

Відповідно до копії витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданого Борщівським районним
БТІ 14.07.2008 року за ОСОБА_1 зареєстровано
право приватної власності на нежитлові
будівлі та споруди згідно договору
дарування ВКМ № 578848 від 14.07.2008 року, про
що внесено запис № 681 в книзі № 26ж.

Статтею 21 ГПК України встановлено, що
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.

В ч.1 ст. 1 ГПК України серед осіб, які
мають право звертатися до
господарського суду за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів,
фізичних осіб не передбачено.

Відповідно до ч.2 ст. 1 ГПК України у
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Разом із цим законодавчими актами не
передбачено право фізичних осіб
звертатися до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів, що випливають із
правовідносин договору
купівлі-продажу чи дарування.

Відповідно, позов до фізичних осіб про
визнання недійсними договорів ,
зокрема, дарування майна є також
непідвідомчим господарському суду.

Відповідно до п.1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

З тексту спірного договору дарування
вбачається, що правочин укладено між
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як фізичними особами.

Чинне законодавство України не
забороняє підприємцям набувати майно у
спосіб, передбачений цивільним
законодавством, в якості громадян.
Водночас, факт реєстрації фізичних
осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як суб'єктів
підприємницької діяльності у
встановленому законом порядку, що
вбачається з витягів з Єдиного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, котрі знаходяться
матеріалах справи, не змінює
підвідомчості даного спору , оскільки
така реєстрація жодним чином не
підтверджує та не свідчить про
отримання майна за спірним договором
дарування з метою здійснення
підприємницької діяльності
відповідачем-2, тобто будучи
зареєстрованими як підприємці згідно
чинного законодавства, фізичні особи
не позбавлені права на укладення
будь-яких правочинів, у спосіб,
визначений законом.

За таких обставин, враховуючи
суб'єктний склад сторін у справі,
зважаючи на заперечення відповідачів з
даного приводу, провадження у справі за
позовними вимогами про визнання
недійсним договору дарування від 14.07.2008
року, який укладено між фізичними
особами, підлягає припиненню.

Розглядаючи вимоги щодо зобов'язання
ОСОБА_1 передати у власність позивача
нежитлові будівлі та споруди,
загальною площею 1 315,9 кв.м. (цегляний
виробничий цех, два цегляних склади;
цегляну прохідну; ворота; огорожу;
замощення), що розташовані в АДРЕСА_1 та
зобов'язання СПД ОСОБА_1 звільнити
приміщення пластмасового цеху за
адресою: АДРЕСА_1, залишивши територію
та всі приміщення відповідно в такому ж
стані, як і під час підписання договору
оренди, то суд вважає, що оскільки
приміщення придбані ОСОБА_6 у власність
на підставі договору дарування як
фізичною особою, то, у речово-правових
відносинах не застосовуються способи
захисту, встановлені для
зобов"язальних відносин, а тому захист
прав особи, що вважає себе власником
майна, можливий шляхом подання
відповідного віндикаційного позову, за
наявності підстав, передбачених
статтею 388 ЦК України, що дають право
витребувати майно у набувача. Така
правова позиція викладена у висновках
Верховного Суду України, викладених у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1
ст. 355 ЦПК України за ІІ півріччя 2012
року.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" встановлено, що
майно може бути витребувано від особи,
шляхом подання віндикаційного позову,
зокрема від добросовісного набувача з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК України.

При цьому, майно, набуте безвідплатно
тобто, за договором дарування в особи,
яка не мала права його відчужувати,
може бути витребуване у добросовісного
набувача у всіх випадках (ст. 388 ЦК
України).

З урахуванням вищевикладеного,
враховуючи визнання недійсним
правочину по придбанню ОСОБА_2 спірного
майна на прилюдних торгах в судовому
порядку, оформленого протоколом
проведення прилюдних торгів від 10.07.2008
року №7181098 та відповідно, доведеність
факту неправомірності набуття ним
майна у власність, існують підстави для
витребування спірного майна позивачем
як власником цього майна за
віндикаційним позовом в порядку
цивільного судочинства, а тому вимоги
зобов"язального характеру та, з огляду
на пред"явлення позову до фізичної
особи, до задоволення не підлягають.

Що стосується вимоги позивача про
зобов'язання ДВС Борщівського РУЮ
повернути ОСОБА_2, кошти сплачені за
придбання на аукціоні приміщень
пластмасового цеху, то такі не
підлягають до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна з сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами:

- письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорення. Таким чином, у розумінні
закону, право на захист - це юридично
закріплена можливість особи
використати заходи правоохоронного
характеру для поновлення порушеного
права і припинення дій, які порушують
це право.

Інститут захисту цивільних прав та
інтересів полягає в з'ясуванні, чи має
особа таке право або інтерес та чи були
вони порушені , виходячи з положень ст.
11 ЦК України, що визначає підстави
виникнення цивільних прав і цивільних
обов'язків.

Водночас, власник порушеного права
може скористатися певним способом
захисту свого права, визначеним у ч. 2
ст. 16 ЦК України.

Надаючи аналіз вимозі позивача, суд
вважає, що в даному випадку не були
порушені права та законні інтереси
останнього, адже:

-позивач не є стороною у
правовідносинах, що виникли під час
реалізації майна на прилюдних торгах.

- кошти за придбаний об'єкт сплачені
ОСОБА_2 як переможцем торгів на
розрахунковий рахунок організатора
торгів - Тернопільської філії ТОВ
«Мультисервіс» в сумі 50109,00 грн. (за
вирахуванням винагороди торгівельній
організації), що вбачається з акту про
проведення прилюдних торгів від 14.07.2008
року, складеного державним виконавцем
Борщівського РУЮ Грбань М.., котрий
затверджено начальником відділу ДВС
Борщівського рай управління юстиції
Касіч М. та виписки по банківському
рахунку ТОВ «Мультисервіс», відкритому
в Управлінні Держказначейства у
Борщівському районі про перерахування
на рахунок ДВС згідно платіжних
доручень № 242 та № 243 від 12.09.2008 року
коштів за реалізоване майно боржника -
КП «Світанок».

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що позивач фактично
звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2,
відтак, з огляду на відсутність вимоги
про повернення коштів з боку переможця
торгів, позов КП "Світанок" є
безпідставним. Судом не встановлено
факту порушення особистих прав
позивача - КП "Світанок", які підлягають
захисту в судовому порядку в обраний
ним спосіб.

Крім того, за загальним правилом,
позовні вимоги пред"являються до особи,
що є відповідачем у справі, відтак, з
урахуванням визначення органу ДВС у
даному спорі в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору,
вимоги до останнього про стягнення
коштів, задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до вимог
ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
позивачу не відшкодовуються.

В судовому засіданні 27.05.2014 року судом в
порядку ст. 85 ГПК України, оголошено
вступну і резолютивну частини рішення
господарського суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
6, 11, 16, 202, 203, 215, 388, 717-720 ЦК України, ст. ст.
1, 42 - 47, 21, 22, 27, 33-35, 43, 49, п. 1 ст. 80, 811,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в
частині позовних вимог про визнання
договору дарування від 14.07.2008 року
недійсним, укладеного між фізичними
особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в м. Борщів
Тернопільської області, який
нотаріально посвідчено приватним
нотаріусом Борщівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 2640.

2. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони та
прокурор мають право подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
прийняття (підписання) „___" _________ 2014 р.,
рішення через місцевий господарський
суд.

Суддя
Н.О. Андрусик