КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р. Справа№ 910/5939/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Шипка В.В.

за участю секретаря Волошиної З.В.

та представників:

від позивача - Курзін О.А. (дов. № б/н від
25.04.2011);

від відповідача 1 - Кумейко М.А. (дов. №
б/н від 27.03.2013)

ОСОБА_4 паспорт серія НОМЕР_2, виданий
Орджинікідзевським РВ УМВС України в
Запорізькій області 05.04.2001;

від відповідача 2 - Лучка І.Ю. (дов. №
2-8/3905 від 23.05.2013);

розглянувши апеляційну скаргу
Українсько-іспанського товариства з
обмеженою відповідальністю "Урожай"

на рішення господарського суду міста
Києва від 24.03.2014

у справі № 910/5939/13 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Приватного підприємства
Науково-виробниче підприємство
"Харчові продукти "Мультимікс"

до 1) Українсько-іспанського товариства
з обмеженою відповідальністю "Урожай"

2) Державної служби інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки,
молоді та спорту України

про визнання свідоцтва України на знак
для товарів і послуг недійсним

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
Науково-виробниче підприємство
"Харчові продукти Мультимікс" (далі за
текстом - позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до 1) Українсько-іспанського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Урожай" (далі за
текстом - відповідач-1) 2) Державної
служби інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України (далі за текстом -
відповідач-2) про визнання свідоцтва
України № 61926 на комбінований знак для
товарів та послуг "УРОЖАЙ Запорізьке
хлібопекарське підприємство" для всіх
товарів 30 класу та послуг 43 класу МКТП
недійсним повністю, внаслідок
невідповідності зареєстрованого знаку
для товарів і послуг умовам надання
правової охорони; визнання свідоцтва
України НОМЕР_3 на комбінований знак
для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" для
всіх товарів 30 класу та послуг 43 класу
МКТП недійсним повністю, внаслідок
невідповідності зареєстрованого знаку
для товарів і послуг умовам надання
правової охорони; зобов'язання
Державної служби інтелектуальної
власності України внести відповідні
зміни до Державного реєстру свідоцтв
на знаки для товарів і послуг, про що
здійснити публікацію про визнання
свідоцтв України №61926 на знак для
товарів та послуг "УРОЖАЙ Запорізьке
хлібопекарське підприємство" та
НОМЕР_3 на знак для товарів і послуг
"ІНФОРМАЦІЯ_1" для всіх товарів 33 класу
МКТП недійсним повністю в офіційному
бюлетені Державної служби
інтелектуальної власності -
"Промислова власність".

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.04.2013 було припинено
провадження у справі №910/5939/13 в частині
визнання свідоцтва України
НОМЕР_3 на комбінований знак для
товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" для
всіх товарів 30 класу та послуг 43 класу
МКТП недійсним повністю, внаслідок
невідповідності зареєстрованого знаку
для товарів і послуг умовам надання
правової охорони, оскільки власником
свідоцтва НОМЕР_3 є фізична особа -
ОСОБА_4, що не є суб'єктом
підприємницької діяльності. Вказана
ухвала не оскаржувалась, набрала
законної сили.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 у справі № 910/5939/13
позов задоволено частково. Визнано
недійсним свідоцтво України №61926 на
знак для товарів і послуг "УРОЖАЙ
Запорізьке хлібопекарне підприємство"
для товарів 30 класу МКТП (хлібобулочні
вироби, кондитерські вироби, прянощі)
та послуг 43 класу МКТП (послуги щодо
громадського харчування); зобов'язано
Державну службу інтелектуальної
власності України внести зміни до
Державного реєстру знаків для товарів
та послуг щодо визнання недійсним
свідоцтва України № 61926 на знак для
товарів і послуг "УРОЖАЙ Запорізьке
хлібопекарне підприємство" для товарів
30 класу МКТП (хлібобулочні вироби,
кондитерські вироби, прянощі) та послуг
43 класу МКТП (послуги щодо
громадського харчування), про що
здійснити публікацію в офіційному
бюлетені "Промислова власність";
стягнуто з Українсько-іспанського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Урожай" з будь-якого
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання судового
рішення, на користь Приватного
підприємства Науково-виробниче
підприємство "Харчові продукти
"Мультимікс" 1 147,00 грн. - судового збору
та 12 718,08 грн. - витрат на оплату судової
експертизи; в іншій частині у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції,
Українсько-іспанське товариство з
обмеженою відповідальністю "Урожай"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою від 03.04.2014 № 38, в якій просить
суд скасувати рішення господарського
суду міста Києва від 24.03.2014 у справі №
910/5939/13 повністю, прийняти нове рішення,
застосувати строк позовної давності та
відмовити у задоволенні позовних вимог
Приватного підприємства
Науково-виробниче підприємство
"Харчові продукти "Мультимікс"
повністю, судові витрати покласти на
позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги
Українсько-іспанське товариство з
обмеженою відповідальністю "Урожай"
посилається на те, що оскаржуване
рішення прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт звертав увагу суду
апеляційної інстанції на наступні
обставини: судом першої інстанції
неповно з'ясовано усі обставини справи
та зроблено невідповідні висновки, з
огляду на те, що свідоцтво № 61926 після
проведення реєстрації отримало
розрізняльну здатність, значно раніше,
ніж свідоцтво № 37791 (перша інформація
про використання якого датується 2011
роком); строк позовної давності щодо
заявлених вимог сплинув 15.05.2009, проте
позивач звернувся з позовом лише у 2013
році; місцевим господарським судом не
було створено умов для реалізації
відповідачем-1 своїх процесуальних
прав (суд не задовольнив клопотання
відповідача-1 про відкладення розгляду
справи), чим порушено вимоги ст. ст. 22, 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 у даній
справі прийнято до провадження
апеляційну скаргу
Українсько-іспанського товариства з
обмеженою відповідальністю "Урожай" на
вказане рішення господарського суду
міста Києва від 24.03.2014 у даній справі та
призначено розгляд даної апеляційної
скарги на 21.05.2014.

20.05.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якому останній просить суд
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення
першої інстанції - без змін,
посилаючись на те, що твердження
апелянта щодо розрізняльної здатності
спірних знаків та питання
невідповідності умовам надання
правової охорони охоронних документів,
що належить позивачу, не було предметом
розгляду у суді першої інстанції.

У зв'язку з перебуванням судді
Остапенко О.М. на лікарняному, за
розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014,
сформовано склад колегії суддів для
здійснення розгляду апеляційної
скарги у справі № 910/5939/13 у наступному
складі: головуючий суддя: Доманська
М.Л., судді: Верховець А.А., Шипко
В.В. Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014
апеляційну скаргу прийнято до
провадження у новому складі суду.

21.05.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача-1
надійшло клопотання про проведення
повторної експертизи.

21.05.2014 у судовому засіданні судовою
колегією, у відповідності до ч. 3
ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до
28.05.2014

28.05.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача-1
надійшло пояснення від 27.05.2014, в якому
останній зазначив про те, що висновок
експерта є незрозумілим, з огляду на те,
що при дослідженні звукових
(фонетичних) ознак співпадає лише в
основному елементі та в свою чергу
довжина позначення, число складів,
наголос тощо є різною, натомість в
подальшому робить висновок, що знаки є
схожими за фонетичними ознаками у
зв'язку з повним співпадінням
основного елементу спірних знаків та
не пояснено, чому не беруться до уваги
інші неспівпадіння, яких значно більше,
що просив суд врахувати при вирішенні
питання про призначення повторної
експертизи.

28.05.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшло клопотання, в якому останній
просить суд відмовити у задоволенні
клопотання про призначення повторної
експертизи за його необґрунтованістю.

28.05.2014 у судовому засіданні судовою
колегією, у відповідності до ч. 3
ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до
04.06.2014

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі
за текстом - ГПК України), в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 04.06.2014 представники апелянта
та представник відповідача-2
апеляційну скаргу підтримали та
просили її задовольнити, представник
позивача - проти апеляційної скарги
заперечив, просив оскаржуване рішення
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Розглянувши наявні матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку фактичних
обставин даної господарської справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Конституцією України кожному
гарантується право на судовий захист,
апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює
серед основних засад судочинства,
зокрема, забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем в ст. 14
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
Приватне підприємство
Науково-виробниче підприємство
"Харчові продукти "Мультимікс" є
власником знака для товарів та послуг
"УРОЖАЙ" за свідоцтвом України № 37791
відносно товарів 29, 30, 31, 32, 33 класу та
послуг 42 класу Міжнародної
класифікації товарів та послуг (далі за
текстом - МКТП), зареєстрованої на
підставі заявки від 04.07.2001 № .

15.05.2006 Державною службою
інтелектуальної власності України
було зареєстровано свідоцтво України
№ 61926 на знак для товарів та послуг
"УРОЖАЙ Запорізьке хлібопекарне
підприємство" щодо товарів 30 класу:
Хлібобулочні вироби; кондитерські
вироби (солодощі); прянощі; заморожені
кондитерські напівфабрикати; та послуг
43 класу: послуги щодо громадського
харчування за МКТП на підставі заявки
від 01.07.2004 №0, про реєстрацію
якого, 15.05.2006 відповідачем-2 було
здійснено публікацію в офіційному
бюлетені "Промислова власність" №5.

До відносин, пов'язаних з використанням
у господарській діяльності прав
інтелектуальної власності,
застосовуються положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 ГК
України).

Відповідно до ст. 418 Цивільного кодексу
України (далі за текстом - ЦК України),
право інтелектуальної власності - це
право особи на результат
інтелектуальної, творчої діяльності
або на інший об'єкт права
інтелектуальної власності, визначений
цим Кодексом та іншим законом. Право
інтелектуальної власності є
непорушним. Ніхто не може бути
позбавлений права інтелектуальної
власності чи обмежений у його
здійсненні, крім випадків,
передбачених законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 420 ЦК України
торговельні марки (знаки для товарів і
послуг) віднесені до об'єктів права
інтелектуальної власності.

Статтею 492 ЦК України встановлено, що
торговельною маркою може бути будь-яке
позначення або будь-яка комбінація
позначень, які придатні для вирізнення
товарів (послуг), що виробляються
(надаються) іншими особами. Такими
позначеннями можуть бути, зокрема,
слова, літери, цифри, зображувальні
елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 493 ЦК України,
право інтелектуальної власності на
торговельну марку може належати
одночасно кільком фізичним та (або)
юридичним особам.

Частиною 1 статті 494 ЦК України
встановлено, що набуття права
інтелектуальної власності на
торговельну марку засвідчується
свідоцтвом.

Причиною виникнення спору зі справи є
питання щодо наявності підстав для
визнання недійсним повністю свідоцтво
України № 61926 на знак для товарів та
послуг "УРОЖАЙ Запорізьке хлібопекарне
підприємство" для товарів 30 класу та
послуг 43 класу МКТП через його
невідповідність умовам надання
правової охорони, передбачених ст. 6
Закону України "Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг".

Відповідач-1 заперечував проти позову у
суді першої інстанції, наголошуючи на
тому, що підприємство останнього з
кінця 1995 року здійснювало виробництво
хліба та хлібобулочних виробів та
реалізовувало власну продукцію, тобто
отримало право на знак для товарів та
послуг навіть без його оформлення
значно раніше, оскільки: - набута
розрізняльна здатність внаслідок його
використання; - знак охороняється без
реєстрації, оскільки є визнаним та
добре відомим, тобто набув свого
значення у зв'язку з використанням його
раніше; - знак є відтворенням фірмового
найменування, що відоме в Україні.

Відносини, що виникають у зв'язку з
набуттям і здійсненням права власності
на знаки для товарів і послуг (далі -
знак) в Україні врегульовані Законом
України „Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг" (далі за текстом -
Закон).

Згідно зі ст. ст. 1, 5 Закону знаком є
позначення, за яким товари і
послуги одних осіб відрізняються від
товарів і послуг інших
осіб. Правова охорона надається знаку,
який не суперечить
публічному порядку, принципам
гуманності і моралі та на який не
поширюються підстави для відмови в
наданні правової охорони, встановлені
цим Законом. Об'єктом знака може бути
будь-яке позначення або будь-яка
комбінація позначень. Такими
позначеннями можуть бути, зокрема,
слова, у тому числі власні імена,
літери, цифри, зображувальні елементи,
кольори та комбінації кольорів, а також
будь-яка комбінація таких позначень.
Право власності на знак засвідчується
свідоцтвом.

Підстави для відмови в наданні
правової охорони наведені в ст. 6
Закону. Так, в частині 2 названої статті,
зокрема, вказано, що згідно з цим
Законом не можуть одержати правову
охорону позначення, які: складаються
лише з позначень, що є
загальновживаними як позначення
товарів і послуг певного виду;
складаються лише з позначень чи даних,
що є описовими при використанні щодо
зазначених у заявці товарів і послуг
або у зв'язку з ними, зокрема вказують
на вид, якість, склад, кількість,
властивості, призначення, цінність
товарів і послуг, місце і час
виготовлення чи збуту товарів або
надання послуг; є оманливими або
такими, що можуть ввести в оману щодо
товару, послуги або особи, яка виробляє
товар або надає послугу.

Відповідно до Закону були розроблені
Правила складання, подання та розгляду
заявки на видачу свідоцтва України на
знак для товарів і послуг (далі -
Правила), затверджені наказом
Державного патентного відомства
України від 28.07.1995 №116, які визначають
вимоги до заявки, встановлюють правила
подання та процедуру розгляду заявки
на видачу свідоцтва України на знак для
товарів і послуг.

Так, в п.п.4.3.1.7, 4.3.1.9 Правил вказано, що до
позначень, які вказують на вид, якість,
кількість, властивості, склад,
призначення, цінність товарів і/або
послуг, а також на місце і час їх
виготовлення чи збуту, належать прості
найменування товарів; зазначення
категорії якості товарів; зазначення
властивостей товарів, в тому числі
таких, що носять хвалебний характер;
зазначення матеріалу або складу
сировини; зазначення ваги, об'єму, ціни
товарів, дати виробництва товарів;
історичні дані щодо заснування
виробництва, зображення нагород, що
присуджені товарам; видові
найменування підприємств, адреси
виробників товарів або посередників.
До позначень, що є оманливими або
такими, що можуть ввести в оману щодо
товару, послуги або особи, яка виробляє
товар або надає послугу, відносяться
позначення, які породжують у
свідомості споживача асоціації,
пов'язані з певною якістю, географічним
походженням товарів або послуг або з
певним виробником, які насправді не
відповідають дійсності. Позначення
може бути визнане оманливим або таким,
що здатне вводити в оману, коли є
очевидним, що воно в процесі
використання як знака не виключає
небезпеку введення в оману споживача.

Згідно з положеннями п. „а" ч.1 ст. 19
Закону свідоцтво може бути визнано
недійсним повністю або частково у разі
невідповідності зареєстрованого знака
умовам надання правової охорони.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Оскільки під час вирішення спору у
даній справі у суду виникла
необхідність в з'ясуванні ряду питань,
розв'язання яких потребувало
спеціальних знань, місцевим
господарським судом було призначено
експертизу об'єктів інтелектуальної
власності відповідно до ухвали від
31.10.2013 у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
Науково-дослідним центром судової
експертизи з питань інтелектуальної
власності (далі за текстом - НДЦСЕзПІВ)
була проведена судова експертиза, за
результатами якої надано висновок
судового експерта Онищук А.І. від 12.02.2014
№ 234/13.

У висновку від 12.02.2014 № 234/13 судовим
експертом Онищук А.І. було встановлено:

1) Комбінований знак для товарів і
послуг "УРОЖАЙ Запорізьке хлібопекарне
підприємство" за свідоцтвом України №
61926 є схожим настільки, що його можна
сплутати зі знаком для товарів і послуг
"Урожай" за свідоцтвом України № 37791
щодо товарів 30 (хлібобулочні вироби,
кондитерські вироби, прянощі) класу та
послуг 43 класу (послуги щодо
громадського харчування) МКТП.

2) Знак для товарів і послуг "УРОЖАЙ
Запорізьке хлібопекарне підприємство"
за свідоцтвом України №61926 може ввести
в оману щодо товару (30 класу МКТП
(хлібобулочні вироби, кондитерські
вироби, прянощі), послуги (43 класу МКТП
(послуги щодо громадського харчування)
або особи, яка виробляє товар та надає
послуги у зв'язку з використанням знаку
для товарів і послуг "УРОЖАЙ" за
свідоцтвом України № 37791.

Висновок судового експерта від 12.02.2014 №
234/13, приймається колегією суддів як
належний та допустимий доказ у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
24.03.2014 через загальний відділ
діловодства суду першої інстанції
представником відповідача-1 було
подано клопотання про виклик судового
експерта, в якому останній просив суд
викликати судового експерта для
надання вмотивованих висновків на
поставлені питання.

Розглянувши подане клопотання, суд
першої інстанції відмовив у його
задоволенні через необґрунтованість,
враховуючи, що висновок судового
експерта містить вичерпні відповіді на
поставленні судом питання, із чим суд
апеляційної інстанції погоджується.

Місцевий господарський суд,
задовольняючи позовні вимоги в повному
обсязі, визнав їх обґрунтованими,
нормативно та документально
підтвердженими, врахувавши висновок
судової експертизи з питань
інтелектуальної власності, дійшов до
висновку про невідповідність умовам
надання правової охорони знаку для
товарів і послуг "УРОЖАЙ Запорізьке
хлібопекарне підприємство" за
свідоцтвом України № 61926 щодо товарів 30
класу (хлібобулочні вироби,
кондитерські вироби, прянощі) та послуг
43 класу (послуги щодо громадського
харчування), а також про порушення
відповідачами п. 1 ч. 3 ст. 6 Закону
України "Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг".

В апеляційній скарзі відповідач-1
зазначає, що наявний висновок судової
експертизи об'єктів інтелектуальної
власності від 12.02.2014 № 234/13 не повинен
прийматись як належний доказ по справі,
оскільки він суперечить матеріалам та
обставинам справи.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

В ході розгляду апеляційної скарги,
21.05.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача-1
надійшло клопотання про проведення
повторної експертизи, яке обґрунтоване
тим, що висновок експертизи НДЦСЕзПІВ
від 12.02.2014 № 234/13 є недостатньо
якісним та повним, оскільки експерт не
відповів на цілу низку запитань. При
цьому, запропонував поставити перед
експертом на вирішення наступні
питання: чи є комбінований знак для
товарів та послуг за свідоцтвом
України № 61926 схожим настільки, що його
можна сплутати зі знаком за свідоцтвом
України № 37791; яким чином знак № 61926
може ввести в оману щодо товару,
послуги та осіб, які виробляють товар
та надають послуги з використанням
знаку № 37791 та чи мають можливість
особи (споживачі при купівлі товару
визначити підприємство виробника
товару (власника товарного знаку), або
асортименту виробів (класи МКТП) за
знаком № 37791 та знаком № 61926; які є
співпадіння звукових (фонетичних)
ознак - довжина позначення, число
складів, наголос тощо та чи мають
значення неспівпадіння в неосновному
елементі; чи мають розрізняльну
здатність знаки для товарів і послуг за
свідоцтвом України № 37791 та № 61926: чи не
складаються вони (кожний окремо) з
позначень чи даних, що є описовими.

Судова колегія дослідивши вказане
клопотання відповідача-1, дійшла
висновку про відмову у його
задоволенні, з огляду на наступне.

Повторною визнається судова
експертиза, у проведенні якої експерт
досліджує ті ж самі об'єкти і вирішує ті
ж самі питання, які досліджувалися і
вирішувалися у первинній судовій
експертизі. Нові об'єкти на дослідження
повторної судової експертизи
подаватися не можуть, так само як не
можуть ставитися на її вирішення
питання, які не розглядалися
попередньою експертизою.

Повторна судова експертиза
призначається з ініціативи суду або за
клопотанням учасників процесу, якщо
висновок експерта визнано
необґрунтованим чи таким, що
суперечить іншим матеріалам справи,
або коли він викликає сумнів у його
правильності, або за наявності
істотного порушення норм, які
регламентують порядок призначення і
проведення експертизи. Повторну судову
експертизу може бути призначено також,
якщо є розходження у висновках кількох
експертів і їх неможливо усунути
шляхом одержання додаткових пояснень
експертів у судовому засіданні.
Повторну судову експертизу слід
доручати іншому експерту (експертам).

У той же час відповідно до п. п. 15.1, 15.2 п.
15 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики призначення судової
експертизи" від 23.03.2012 № 4 додаткова
експертиза призначається судом після
розгляду ним висновку первинної
експертизи, якщо виявиться, що усунути
неповноту або неясність висновку в
судовому засіданні шляхом
заслуховування експерта неможливо.
Висновок експерта визнається неповним,
якщо досліджено не всі надані йому
об'єкти або не дано вичерпних
відповідей на всі поставлені перед
експертом питання. Висновок експерта
визнається неясним, якщо він
викладений нечітко або носить
непевний, неконкретний характер.

В клопотанні, поданому відповідачем-1
міститься два додаткових питання, які
не виносились на розгляд експерту при
проведенні первинної експертизи, тому
експертиза в цій частині не буде
вважатись повторною.

Разом з тим, ані в апеляційній скарзі,
ані в інших письмових поясненнях по
справі не наведено належних доказів чи
обгрунтувань, які б свідчили про те, що
експертний висновок від 12.02.2014 № 234/13 є
неправдивим, суперечливим,
необґрунтованим або таким, що викликає
сумніви у його правильності. Загалом,
заперечення проти експертного
висновку по суті є лише власною
позицією відповідачів, з якою судова
колегія не погоджується, враховуючи
вищевказане.

При цьому колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що поза увагою
місцевого господарського суду
залишились доводи відповідачів щодо
пропуску позивачем строку позовної
давності.

З матеріалів справи вбачається, що у
процесі провадження справи у суді
першої інстанції представник
відповідача-2 подав заяву про
застосування строку позовної давності
(а.с. 65-66, т.1), в якій зазначає, що позивач
міг довідатися про факт видачі
свідоцтва України №61926 з 15.05.2006, а саме,
з моменту офіційного опублікування в
бюлетені "Промислова власність"
інформації про це. Таким чином, є
підстави стверджувати, що строк
позовної давності на звернення до суду
щодо визнання недійсним свідоцтва
України на знак для товарів і послуг №
61926 збіг 15.05.2009.

Відповідачем-1 також було подано відзив
на позовну заяву від 10.05.2013 (а.с.84, т. 1) та
пояснення від 30.10.2013 (а.с. 215-217, т. 1), в
яких зазначалось про застосування
строку позовної давності та
відповідач-1 просив суд відмовити у
позові в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт також
наполягає на застосуванні строку
позовної давності та відмові у позові.
Представники апелянта та відповідача-2
у судовому засіданні суду апеляційної
інстанції просили при прийнятті нового
рішення у справі застосувати строк
позовної давності та відмовити у
позові.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права та інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права, або про особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності,
наведені в ст. 267 ЦК України. Так, в ч. ч. 3,
4 названої статті вказано, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону на підставі
рішення про реєстрацію знака та за
наявності документів про сплату
державного мита за видачу свідоцтва і
збору за публікацію про видачу
свідоцтва здійснюється публікація в
офіційному бюлетені відомостей про
видачу свідоцтва, визначених в
установленому порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону одночасно з
публікацією відомостей про видачу
свідоцтва Установа здійснює державну
реєстрацію знака, для чого вносить до
Реєстру відповідні відомості. Форма
Реєстру та порядок його ведення
визначаються Установою. Після внесення
до Реєстру відомостей будь-яка особа
має право ознайомитися з ними у
порядку, що визначається Установою та
одержати відповідно до свого
клопотання виписку з Реєстру щодо
відомостей про свідоцтво, за умови
сплати збору за подання цього
клопотання.

З наявної в матеріалах справи виписки з
Державного реєстру свідоцтв України на
знаки для товарів і послуг вбачається,
що відомості про видачу свідоцтва
України на знак для товарів і послуг
"УРОЖАЙ Запорізьке хлібопекарське
підприємство" № 61926 були опубліковані
15.05.2006 (а.с. 62, т. 1) та стали
загальнодоступними з цієї дати.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
друковані засоби масової інформації в
України" під друкованими засобами
масової інформації (пресою) в Україні
розуміються періодичні і такі, що
продовжуються, видання, які виходять
під постійною назвою, з періодичністю
один і більше номерів (випусків)
протягом року на підставі свідоцтва
про державну реєстрацію.

Згідно зі ст. ст. 32-34 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначав про те, що він дізнався про
видачу свідоцтва України на знак для
товарів і послуг "УРОЖАЙ Запорізьке
хлібопекарське підприємство" № 61926
лише в грудні 12.10.2012 після одержання від
ДП „Український інститут промислової
власності" оптичного диску DVD "Знаки для
товарів і послуг, зареєстровані в
Україні в період 1993-2012 роки", як доказ
вказаного надав до суду першої
інстанції копію видаткової накладної
№ 288п на відпуск товарно-матеріальних
цінностей від 12.10.2012.

Судова колегія, дослідивши матеріали
справи та на підставі норм чинного
законодавства, дійшла висновку, що факт
здійснення публікації в офіційному
бюлетені відомостей про видачу
спірного свідоцтва є достатнім для
висновку про явну можливість всіх
зацікавлених осіб, у тому числі
позивача, дізнатися про реєстрацію
позначення і видачу відповідачу-1
свідоцтва України № 61926 від 15.05.2006 на
знак для товарів і послуг "УРОЖАЙ
Запорізьке хлібопекарське
підприємство". Після того, як вказані
відомості стали загальнодоступними,
коли позивач міг довідатися про
порушення свого права, розпочався
перебіг позовної давності.

Разом з тим, зважаючи на загальний
доступ до Державного реєстру свідоцтв
України на знаки для товарів і послуг,
позивач міг довідатися про факт видачі
відповідачу-1 свідоцтва України № 61926
ще в травні 2006 року і строк позовної
давності відповідно сплинув у травні
2009 року, тоді як позов подано до
Господарського суду міста Києва у
березні 2013 року, тобто після спливу
строку позовної давності щодо позовних
вимог про визнання свідоцтва України №
61926 на комбінований знак для товарів та
послуг "УРОЖАЙ Запорізьке
хлібопекарське підприємство" для всіх
товарів 30 класу та послуг 43 класу МКТП
недійсним повністю, внаслідок
невідповідності зареєстрованого знаку
для товарів і послуг умовам надання
правової охорони.

Позивачем не зазначено поважні
причини пропуску ним строку позовної
давності, в той же час, позивачем до
позовної заяви не додано відповідного
клопотання про його відновлення. У суді
апеляційної інстанції представник
позивача зазначив, що вважає строк
позовної давності не пропущеним,
виходячи з того, що вважає початком
перебігу строку позовної давності
дату, коли позивач дізнався про
порушення своїх прав, а не дату, коли
він міг про це довідатися.

Враховуючи наведені вище обставини,
колегія суддів погоджується з доводами
відповідачів про те, що позивачем було
пропущено законодавчо встановлений
строк позовної давності, про
застосування якої ними заявлено в суді
першої інстанції та апеляційній
інстанції. При цьому обґрунтованість
позовних вимог не виключає можливість
застосування позовної давності і
наслідків спливу її строку,
передбачених в ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України.

Таким чином, в даному випадку пропуск
позивачем строку позовної давності є
безумовною підставою для відмови у
позові в частині позовних вимог щодо
визнання свідоцтва України № 61926 на
комбінований знак для товарів та
послуг "УРОЖАЙ Запорізьке
хлібопекарське підприємство" для всіх
товарів 30 класу та послуг 43 класу МКТП
недійсним повністю, внаслідок
невідповідності зареєстрованого знаку
для товарів і послуг умовам надання
правової охорони.

Враховуючи, що вимога про зобов'язання
Державної служби інтелектуальної
власності України внести відповідні
зміни до Державного реєстру свідоцтв
на знаки для товарів і послуг, про що
здійснити публікацію про визнання
свідоцтв України №61926 на знак для
товарів та послуг "УРОЖАЙ Запорізьке
хлібопекарське підприємство" в
офіційному бюлетені Державної служби
інтелектуальної власності -
"Промислова власність" є похідною від
вищевказаної вимоги, у її задоволенні
також слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
відповідача-2 здійснити публікацію в
офіційному бюлетені „Промислова
власність" щодо визнання недійсним
повністю свідоцтв України НОМЕР_3 та
внести відомості до Державного реєстру
свідоцтв України на знаки для товарів і
послуг, у задоволенні якої суд першої
інстанції відмовив, суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

В ході розгляду справи у суді першої
інстанції представник відповідача-2
подав клопотання про припинення
провадження у справі щодо частини
позовних вимог, в якому просить
залучити до участі у справі у якості
відповідача ОСОБА_4, оскільки останній
є власником свідоцтва України НОМЕР_3
на знак для товарів і послуг та
припинити провадження у справі у
частині позовних вимог щодо визнання
недійсним свідоцтва України НОМЕР_3 на
знак для товарів і послуг.

Розглянувши подане клопотання, суд
першої інстанції встановив, що
власником свідоцтва України НОМЕР_3 на
знак для товарів та послуг
"ІНФОРМАЦІЯ_1", у відповідності до
виписки з Державного реєстру свідоцтв
України на знаки для товарів і послуг
(станом на 09.04.2013), є фізична особа -
ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ГПК України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, посилаючись на
те, що рішення зі спору у справі №910/5939/13
може вплинути на права або обов'язки
власника свідоцтва НОМЕР_3, яким є
фізична особа - ОСОБА_4, прийшов до
висновку, що даний спір в частині
визнання свідоцтва України НОМЕР_3 на
знак для товарів та послуг
"ІНФОРМАЦІЯ_1" для всіх товарів 30 класу
та послуг 43 класу МКТП недійсним
повністю, не підвідомчий господарським
судам України, провадження у даній
справі в цій частині припинив, про що
виніс ухвалу від 16.04.2013 у даній справі,
яка набрала законної сили. Проте, у
задоволенні вимоги про зобов'язання
відповідача-2 здійснити публікацію в
офіційному бюлетені „Промислова
власність" щодо визнання недійсним
повністю свідоцтв України НОМЕР_3, суд
першої інстанції відмовив (пункт 5
резолютивної частини оскаржуваного
рішення).

Враховуючи вищевикладене, керуючись п.
1 ч. 1 ст. 80, 103 ГПК України, судова колегія
дійшла до висновку про скасування в цій
частині оскаржуваного рішення та
прийняття нового рішення про
припинення провадження у справі №
910/5939/13 в частині вимоги позивача про
зобов'язання відповідача-2 здійснити
публікацію в офіційному бюлетені
„Промислова власність" щодо визнання
недійсним повністю свідоцтв України
НОМЕР_3 та внесення відомості до
Державного реєстру свідоцтв України на
знаки для товарів і послуг, як такої, що
є похідною від вимоги щодо визнання
свідоцтва України НОМЕР_3 на знак для
товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" для
всіх товарів 30 класу та послуг 43 класу
МКТП недійсним, щодо якої провадження у
даній справі було припинено судом
першої інстанції за ухвалою від 16.04.2014 у
даній справі, яке набрало законної сили
та не оскаржувалось.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга
Українсько-іспанського товариства з
обмеженою відповідальністю "Урожай"
від 03.04.2014 № 38 підлягає задоволенню,
оскаржуване рішення господарського
суду міста Києва від 24.03.2014 у справі №
910/5939/13, враховуючи, що в процесі
судового розгляду було встановлено
неповне з'ясування місцевим
господарським судом обставин, які
мають значення для справи, у тому числі
щодо дотримання позивачем строку
позовної давності, про застосування
якої було заявлено відповідачами до
винесення судом першої інстанції
рішення, внаслідок чого було невірно
застосовано норми матеріального права,
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення, за яким слід:
„Припинити провадження у справі
№ 910/5939/13 в частині вимоги
позивача про зобов'язання Державної
служби інтелектуальної власності
України внести відповідні зміни до
Державного реєстру свідоцтв на знаки
для товарів і послуг, про що здійснити
публікацію про визнання свідоцтв
України №61926 на знак для товарів та
послуг "УРОЖАЙ Запорізьке
хлібопекарське підприємство"
недійсним повністю в офіційному
бюлетені Державної служби
інтелектуальної власності -
"Промислова власність". У задоволенні
решти позовних вимог відмовити".

Зважаючи на не задоволення позовних
вимог, відповідно до ст. 49 ГПК України,
судові витрати по справі покладаються
на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 43, 80, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Українсько-іспанського товариства з
обмеженою відповідальністю "Урожай"
від 03.04.2014 № 38 задовольнити.

2. Рішення господарського суду
господарського суду м. Києва
від 24.03.2014 у справі № 910/5939/13 скасувати
повністю.

3. Прийняти нове судове рішення:

„1. Припинити провадження у справі №
910/5939/13 в частині вимоги позивача про
зобов'язання Державної служби
інтелектуальної власності України
внести відповідні зміни до Державного
реєстру свідоцтв на знаки для товарів і
послуг, про що здійснити публікацію про
визнання свідоцтв України №61926 на знак
для товарів та послуг "УРОЖАЙ
Запорізьке хлібопекарське
підприємство" недійсним повністю в
офіційному бюлетені Державної служби
інтелектуальної власності -
"Промислова власність".

2. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити".

4. Матеріали справи № 910/5939/13 повернути
до господарського суду м. Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний
10.06.2014.

Головуючий суддя
М.Л. Доманська

Судді
А.А. Верховець

В.В. Шипко