м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1712/14 02.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рідний Дім Буд»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
про стягнення 12 426, 16 грн.
Суддя Пригунова
Від позивача: Петрик М.М.
Від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рідний Дім Буд»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Мегос-Буд» про
стягнення штрафних санкцій за
невиконання умов договору № 10/08-12 від
10.08.2012 р. у розмірі 10 501, 16 грн. та
матеріальну шкоду у зв'язку з
невиконанням гарантійного ремонту
згідно з договором у сумі 1 925, 00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.02.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/1712/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 12.03.2014
р. за участю представників сторін та
прокуратури, яких зобов'язано надати
суду певні документи.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 12.03.2014 р. у зв'язку з
відпусткою Пригунової А.Б. справу №
910/1712/14 передано судді Морозову С.М. для
подальшого розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 р. дану справу
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 28.04.2014 р.
Розпорядженням Виконуючого обов'язки
Голови Господарського суду міста Києва
від 28.04.2014 р. у зв'язку з виходом судді
Пригунової А.Б. із відпустки справу №
910/1712/14 передано їй для подальшого
У процесі провадження у справі позивач
подав письмові пояснення у справі, у
яких відзначає, що відповідач надав
обумовлені договором № 10/08-12 від 10.08.2012
р. послуги на 70 днів пізніше, ніж
визначено умовами вказаного договору,
у зв'язку з чим до нього мають бути
застосовані штрафні санкції
відповідно до ст. 216 Господарського
кодексу України, які позивач нараховує
за період з 24.08.2012 р. до 01.11.2012 р.
Також позивач зазначає, що завдана
відповідачем матеріальна шкода у
зв'язку з невиконанням гарантійного
ремонту складає 1 925, 00 грн., що становить
вартість ремонтних робіт, виконаних
Приватним рекламним агентством «Міст».
Відповідач подав заяву про
застосування позовної давності до
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рідний Дім Буд» та
просив відмовити у задоволенні позову.
Розгляд справи переносився в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені вимоги та просив позов
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 02.06.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.08.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рідний Дім Буд» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Мегос-Буд» укладено договір на
виготовлення продукції № 10/08-12, за
умовами якого відповідач зобов'язався
виготовити продукцію та виконати
комплекс монтажних робіт по
встановленню продукції, а позивач -
оплатити та прийняти продукцію.

Ціна договору, відповідно до п. 2.1.,
становить 50 352, 00 грн. з яких 44 922, 00 грн. -
вартість виготовлення продукції та 5 430,
00 грн. - вартість доставки продукції на
місце монтажу.

Відповідно до п. 2.2. договору оплата за
договором здійснюється на умовах
попередньої оплати в розмірі 70 % від
загальної суми договору протягом 10-ти
банківських днів з моменту підписання
договору та кінцевого розрахунку -
протягом 15-ти банківських днів з
моменту підписання акт
приймання-передачі.

Пунктом 3.5. договору встановлено, що
строк виготовлення та виконання
комплексу монтажних робіт
зазначається у відповідній
специфікації.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2., договору у
разі несвоєчасного виготовлення
відповідач виплачує позивачу штраф у
розмірі 5 % від вартості своєчасно не
виготовленої продукції за кожен день
прострочення. У разі несвоєчасного
виготовлення продукції, що перевищує
15-ть календарних днів, відповідач
сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % від
ціни договору.

У відповідності до п. 8.2. договір
вступає в силу з дня його підписання
сторонами та діє до 30.12.2012 р., але у
будь-якому випадку до повного та
належного виконання сторонами
зобов'язань за договором.

Відповідно до специфікацій до договору
№ 10/08-12 від 10.08.2012 р. строк виготовлення
продукції становить 10 календарних днів
з моменту попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи,
платіжними дорученнями № 12779 від 14.08.2012
р. та № 14595 від 15.11.2012 р. позивач
перерахував на користь відповідача
грошові кошти на загальну суму 47 246, 40
грн.

За видатковою накладною № 02/10-2012 від
01.11.2012 р. відповідач передав, а позивач
прийняв товар на загальну суму 44 922, 00
грн.

Крім того, 01.11.2012 р. сторонами підписано
акт здачі-приймання виконаних робіт, з
якого вбачається, що Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Мегос-Буд»
доставлено продукцію за договором №
10/08-12 від 10.08.2012 р. до місця монтажу та
вартість доставки становить 2 324, 40 грн.

26.12.2012 р. позивач звернувся до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Мегос-Буд» з листом про здійснення
ремонту світової вивіски, виготовленої
відповідачем на виконання договору №
10/08-12 від 10.08.2012 р.

02.01.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рідний Дім Буд» та
Приватним рекламним агентством «Міст»
укладено договір підряду № 02-01/2013,
предметом якого є ремонт зовнішньої
реклами.

03.01.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рідний Дім Буд» та
Приватним рекламним агентством «Міст»
підписано акт приймання передачі робіт
по ремонту зовнішньої реклами світової
вивіски вартістю 1 925, 00 грн.

Платіжним дорученням № 15432 від 16.01.2013 р.
позивач перерахував на користь
Приватного рекламного агентства
«Міст» грошові кошти у сумі 1 925, 00 грн.
за договором № 02-01/2013 від 02.01.2013 р.

06.03.2013 р. позивач звернувся до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Мегос-Буд» з листом про компенсацію
вартості ремонтних робіт світової
вивіски Приватним рекламним
агентством «Міст», виготовленої
відповідачем за договором № 10/08-12 від
10.08.2012 р.

24.09.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією вих. 03/12 від
24.09.2013 р. про відшкодування вартості
ремонтних робіт у сумі 1 925, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазнає, що відповідач несвоєчасно
здійснив виготовлення та монтаж
продукції, обумовленої договором №
10/08-12 від 10.08.2012 р., у зв'язку з чим
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рідний Дім Буд»
просить стягнути з відповідача штраф у
розмірі 10 501, 16 грн. відповідно до ст. 216
Господарського кодексу України за
період з 24.08.2012 р. до 01.11.2012 р.

Крім того, позивач стверджує, що
оскільки відповідач не здійснив ремонт
світової вивіски, виготовленої та
встановленої Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Мегос-Буд», Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рідний Дім Буд»
змушене було звернутись до Приватного
рекламного агентства «Міст» для
здійснення такого ремонту, у зв'язку з
чим позивач зазнав збитків у розмірі 1
925, 00 грн., які позивач просить стягнути
з відповідача.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Проаналізувавши умови договору № 10/08-12
від 10.08.2012 р., а також положення чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку, що за своїми правовими
ознаками він є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до ст. 839 Цивільного кодексу
України підрядник зобов'язаний
виконати роботу, визначену договором
підряду, із свого матеріалу і своїми
засобами, якщо інше не встановлено
договором.

Статтею 846 Цивільного кодексу України
строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду. Якщо у договорі підряду не
встановлені строки виконання роботи,
підрядник зобов'язаний виконати
роботу, а замовник має право вимагати
її виконання у розумні строки,
відповідно до суті зобов'язання,
характеру та обсягів роботи та звичаїв
ділового обороту.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Таким чином, виходячи з умов договору №
10/08-12 від 10.08.2012 р., відповідач
зобов'язаний був виготовити та
поставити продукцію не пізніше 24.08.2012 р.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Тож, приймаючи до уваги, що
відповідачем допущено прострочення
терміну виготовлення продукції, у
позивача, відповідно, виникло право
застосувати положення чинного
законодавства України, що визначають
наслідки порушення договірних
зобов'язань та умови договору щодо
відповідальності сторін.

В той же час, суд відзначає, що
відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу
України для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю. Позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Як встановлено ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

За змістом ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Позивач у даній справі здійснює
нарахування штрафу за прострочення
терміну виготовлення продукції з 24.08.2012
р. до 01.11.2012 р.

Таким чином, виходячи з умов договору,
приймаючи до уваги вищевикладені
обставини та наведені норми чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку, що порушення прав позивача за
договором № 10/08-12 від 10.08.2012 р. відбулось
24.08.2012 р., про що позивача дізнався
безпосередньо 24.08.2012 р., а відтак -
спеціальна позовна давність,
встановлена статтею 258 Цивільного
кодексу України сплила 24.08.2013 р., в той
час як із позовом до суду Товариство з
обмеженою відповідальністю «Рідний
Дім Буд» звернулось лише 05.02.2014 р.

Тож. враховуючи сплив позовної
давності до вимог позивача про
стягнення штрафу у сумі 10 501, 16 грн.,
приймаючи до уваги заяву відповідача
про застосування наслідків спливу
позовної давності, з огляду на вимоги
ст. 267 Цивільного кодексу України, суд
дві мовляє у задоволенні позову в цій
частині.

Стосовно ж вимог позивача про
стягнення збитків у сумі 1 925, 00 грн. у
зв'язку з нездійсненням позивачем
ремонту світової вивіски,виготовленої
та встановленої Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Мегос-Буд» на
виконання договору № 10/08-12 від 10.08.2012 р.,
суд відзначає наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225
Господарського кодексу України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

В той же час, для застосування такої
міри відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а сааме: протиправної
поведінки, розміру збитків, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками, вини.

Тож, для відшкодування збитків слід
довести, що протиправна дія чи
бездіяльність заподіювача є причиною,
а збитки, які виникли у потерпілої
особи - наслідком такої протиправної
поведінки.

Тобто, протиправна дія є причиною, а
шкода - наслідком протиправної дії, в
той час як відсутність будь-якої з
зазначених ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

В той же час, суд звертає увагу, що ані
умовами договору № 10/08-12 від 10.08.2012 р.,
ані специфікаціями, що є його
невід'ємною частиною не визначено
терміни виконання відповідачем
гарантійних зобов'язань.

Крім того, позивачем не доведено
понесення ним витрат на ремонт
вищевказаної світової вивіски у
розмірі № 10/08-12 від 10.08.2012 р. саме у
зв'язку з бездіяльністю відповідача, не
надано суду доказів протиправності
такої бездіяльності та не доведено
вину відповідача у здійсненні
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рідний Дім Буд»
вищезазначених витрат.

Тобто, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рідний Дім Буд» не
доведено суду наявності жодного з
елементів правопорушення, що у даному
випадку виключає можливість
застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
враховуючи, що заявлені позивачем
вимоги та наведені обґрунтування
документально не підтверджені та
спростовуються наявними у справі
документами, а також встановленими
судом обставинами, суд дійшов висновку
про необґрунтованість позову.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 10.06.2014
р.

Суддя
Пригунова А.Б.