ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.
Справа № 922/1223/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Матвеєва Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 1218 Х/3)
на рішення господарського суду
Харківської області від 15.04.2014 р. у
справі № 922/1223/14

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, м. Харків

до Харківського заводу "Продтовари" у
формі Товариства з обмеженою
відповідальністю, м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просив стягнути з Харківського
заводу "Продтовари" у формі Товариства
з обмеженою відповідальністю 285000,00 грн.
заборгованості та 5750,00 грн. судового
збору, мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідач неналежним чином виконав
взяті на себе зобов'язання за укладеним
між сторонами договором поставки від
03.11.2010 р. № 03/11-ПР-1С.

В процесі розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач надав уточнений
відзив, в якому заявив про надання
розстрочки виконання рішення суду.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 15.04.2014 р. у
справі № 922/1223/14 позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача стягнуто 263250,00 грн.
заборгованості та 5750,00 грн. витрат по
сплаті судового збору. Розстрочено
виконання рішення наступним чином: - до
30.04.2014 року - 30000,00 грн.; - до 31.05.2014 року -
57000,00 грн.; - до 30.06.2014 року - 57000,00 грн.; - до
31.07.2014 року - 69000,00 грн.; - до 31.08.2014 року -
50250,00 грн. заборгованості та 5750,00 грн.
судового збору. В частині стягнення
основної заборгованості у розмірі 22250,00
грн. провадження у справі припинено.

Рішення мотивоване з посиланням на
законність та обґрунтованість
заявлених позовних вимог. При цьому,
враховуючи те, що відповідач в процесі
розгляду справи частково сплатив
позивачу суму заборгованості за
договором поставки № 03/11-ПР-1С від 03.11.2010
р. в розмірі 22250,00 грн. провадження у
справі в цій частині припинено за
відсутністю предмету спору, позовні
вимоги позивача в частині стягнення
боргу в розмірі 263250,00 грн. є
обґрунтованими, підтверджені наданими
суду доказами. Крім того, враховуючи
фінансовий стан підприємства
відповідача та ступінь його вини при
виникненні даного спору, суд першої
інстанції вважає, що наведені
обставини є такими, що роблять
неможливим виконання судового рішення,
тобто є винятковими, а тому суд
задовольнив заяву та розстрочив
виконання рішення по даній справі за
графіком та ін.

Позивач з рішенням в частині
розстрочення виконання рішення не
погодився та подав до Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення місцевим господарським
судом норм процесуального права та
невідповідність викладених в рішенні
висновків, обставинам справи, просить
рішення в частині розстрочення його
виконання скасувати та прийняти нове
рішення, яким стягнути з відповідача на
користь позивача 263250,00 грн.
заборгованості та 5750,00 грн. витрат по
сплаті судового збору, з мотивів та
підстав, зазначених в апеляційній
скарзі.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначає про те, що судом
враховано виключно інтереси
відповідача, не звернувши увагу на
інфляційні процеси в державі, а також
той факт, що відповідач почав погашати
заборгованість перед позивачем тільки
після подання останнім позовної заяви
до суду. Суд також не взяв до уваги те,
що позивач на зважаючи на дані
обставини, а також беручи до уваги
економічну ситуацію в країні,
звернувся до суду з метою стягнення
тільки основної заборгованості. Таким
чином, позивач вважає, що суд першої
інстанції необґрунтовано надав
розстрочку виконання рішення - 31.08.2014 р.
збитки позивача тільки значно
збільшаться. Крім того, документи
надані суду відповідачем не свідчать
про його неможливість оплатити борг та
ін.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу просить рішення господарського
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення, посилаючись на законність
та обґрунтованість рішення суду, з
мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як свідчать матеріали справи, 03.11.2010 р
між ФОП ОСОБА_3 (постачальник) та
Харківським заводом "Продтовари" у
формі Товариства з обмеженою
відповідальністю (покупець) укладений
договір поставки № 03/11-ПР-1С (договір),
згідно з умовами якого позивач
зобов'язався поставити відповідачу
товар у визначеній замовленням
кількості, якості та за погодженою
вартістю, а відповідач зобов'язався
прийняти товар та оплатити його на
умовах, передбачених договором.

08.11.2010 р. сторонами підписано протокол
розбіжностей до договору, який є
невід'ємною частиною договору.

На виконання умов договору в період з
03.11.2010 р. по 17.02.2014 р. позивач поставив
відповідачу товар, що підтверджується
видатковими накладними на загальну
суму 8806400,50 грн., актом звірки взаємних
розрахунків в період з 03.11.2010 р. по 28.03.2014
р., підписаним сторонами та скріпленим
печатками (а. с. 27-39).

Згідно з п. 3.3 договору сторонами
передбачено, що оплата за поставлений
товар здійснюється на умовах
відстрочки платежу протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту поставки
товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач, свої зобов'язання щодо
оплати отриманого товару виконував не
належним чином, та сплатив борг лише
частково в розмірі 8520900,50 грн.

Заборгованість у сумі 285500,00 грн.
відповідач не сплатив, що і стало
підставою для звернення позивача до
суду з позовом по даній справі.

В процесі розгляду справи відповідачем
частково погашено суму заборгованості
за отриманий товар в розмірі 22250,00 грн.,
що також підтверджується позивачем в
судовому засіданні.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення виходив з того, що
заявлені позивачем позовні вимоги є
законними та обґрунтованими. При цьому,
враховуючи те, що відповідач в процесі
розгляду справи частково сплатив
позивачу суму заборгованості за
договором поставки № 03/11-ПР-1С від 03.11.2010
р. в розмірі 22250,00 грн. провадження по
справі в цій частині припинено за
відсутністю предмету спору, позовні
вимоги позивача в частині стягнення
боргу в розмірі 263250,00 грн. є
обґрунтованими, підтверджуються
наданими суду доказами. Крім того,
враховуючи фінансовий стан
підприємства відповідача та ступінь
його вини при виникненні даного спору,
суд першої інстанції вважає, що
наведені обставини є такими, що роблять
неможливим виконання судового рішення,
тобто є винятковими, а тому суд
задовольнив заяву та розстрочив
виконання рішення по даній справі за
графіком та ін.

Проте, викладені вище висновки
господарського суду, у відповідній
(оскаржуваній) частині на думку колегії
суддів, не повністю відповідають
фактичним обставинам спору та
матеріалам справи, їм у певній частині,
що стосується надання відстрочки не
надана правильна та належна правова
оцінка, в зв'язку з чим, є підстави для
задоволення апеляційної скарги і
скасування прийнятого у справі рішення
у цій частині.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь -які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Ст. 629 ЦК України, передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

На виконання умов договору в період з
03.11.2010 р. по 17.02.2014 р. позивач поставив
відповідачу товар, що підтверджується
видатковими накладними на загальну
суму 8806400,50 грн., актом звірки взаємних
розрахунків в період з 03.11.2010 р. по 28.03.2014
р., підписаним сторонами та скріпленим
печатками (а. с. 27-39).

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Отже, факт поставки та отримання
відповідачем товару є підтвердженим
належними доказами - первинними
документами бухгалтерського обліку, а
саме видатковими накладними, у
відповідача виникло зобов'язання по
оплаті отриманого товару на умовах
договору, що останнім не
спростовується.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач, свої зобов'язання щодо
оплати отриманого товару виконав не
належним чином, сплатив лише частково в
розмірі 8520900,50 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

В процесі розгляду справи відповідачем
частково погашено суму заборгованості
за отриманий товар в розмірі 22250,00 грн.,
що також підтверджується позивачем в
судовому засіданні.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновками
господарського суду про задоволення
позову та стягнення з відповідача на
користь позивача 263250,00 грн.
заборгованості.

Заявлене клопотання про надання
розстрочки виконання рішення суду
відповідач обґрунтовував тим, що
фінансова ситуація, пов'язана з тим, що
основними контрагентами відповідача є
великі торгівельні мережі, такі як
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТОВ "Нова
торгівельна мережа", ТОВ "Торгівельна
компанія "Мега-Трейд", ТОВ "ТГ Союз", ТОВ
"Восторг", які працюють з
постачальниками тільки за умови
обов'язкової наявності у договорі
умови про відстрочку платежу, що
призвело до виникнення дебіторської
заборгованості перед відповідачем у
розмірі 327265,00 грн. станом на 08.04.2014 р. та
зумовило неможливість останнього
вчасно виконати свої грошові
зобов'язання перед ФОП ОСОБА_3 за
договором поставки № 03/11-ПР-1С від
03.11.2010 р. Також зазначає пр. те, що
договірні відносини між ФОП ОСОБА_3 та
Харківським заводом "Продтовари" у
формі ТОВ з поставки товару є
довготривалими та стабільними,
протягом всього часу сторони належним
чином виконували свої зобов'язання, що
свідчить про економічну
зацікавленість сторін у їх
продовженні.

На думку відповідача, виконання
рішення суду у примусовому порядку, у
випадку задоволення позовних вимог та
відмови у задоволенні клопотання про
надання розстрочки його виконання,
може призвести до банкрутства
Харківського заводу "Продтовари" у
формі ТОВ, а відтак і взагалі позбавити
фінансової можливості виконати
рішення суду у повному обсязі.

Суд першої інстанції вважав такі
обставини достатніми для задоволення
заяви відповідача про надання
розстрочки виконання рішення суду та
надання такої розстрочки за графіком
строком до 31.08.2014 року.

Проте, суд першої інстанції
обґрунтовуючи рішення в частині
надання розстрочки виходив з того, що
відповідач систематично сплачує
існуючу заборгованість перед
позивачем, фінансовий стан
підприємства відповідача та ступінь
його вини при виникненні даного спору,
а також те, що наведені обставини є
такими, що роблять неможливим
виконання судового рішення, тобто у
цьому є винятковість та ін.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не може погодитись з таким висновком,
виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 83, 121 ГПК
України господарський суд має право за
заявою сторони, державного виконавця,
за поданням прокурора чи його
заступника або за власної ініціативи у
виняткових випадках залежно від
обставин справи відстрочити,
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Підставою для розстрочки виконання
рішення можуть бути певні та виключні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про розстрочку
виконання рішення, господарський суд
повинен повно та всебічно з'ясувати всі
обставини справи, врахувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору. Однак,
суд першої інстанції врахував
матеріальні інтереси лише однієї
сторони - відповідача.

Суд першої інстанції безпідставно не
взяв до уваги, що відповідачем не
подано доказів свого виключно, важкого
фінансового становища, також не надав
доказів, що випадок та ситуація, в якій
опинився відповідач, є винятковою в
розумінні ст. 121 ГПК України, а, отже,
достатньою для надання розстрочки
виконання рішення. Крім того, посилання
на незадовільний фінансовий стан, за
змістом ст. 121 ГПК України, не може
вважатися обставиною, що може
слугувати підставою для розстрочення
виконання рішення.

До того ж, як зазначив позивач, він
знаходиться також у скрутному
фінансовому становищі навіть у більш
невигідних економічних умовах щодо
співрозмірності ніж відповідач.

Таким чином, висновки, викладені в
рішенні господарського суду частково
відповідають вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи, а мотиви заявника скарги, з яких
вони оспорюються можуть бути підставою
для його часткового скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1
ст. 104, ст. 105 ГПК України, судова колегія
-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 15.04.2014 р. по
справі № 922/1223/14 в частині розстрочення
виконання рішення скасувати та в
задоволенні заяви відповідача про
розстрочення виконання рішення
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з Харківського заводу
"Продтовари" у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю (61017,
м.Харків, вул. Кокчетавська, буд. 8, ) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код: НОМЕР_1, р/р
НОМЕР_2 в ПАТ "Банк Золоті ворота", МФО
351931) 2850,00 грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

Наказ доручити видати господарському
суду Харківської області.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано 05.06.2014
р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.