ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 червня 2014 р. Справа №
903/465/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Золотий екватор"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 129 919,61грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Олексюк В.В., дов №4018 від
30.12.2013р.

від відповідача: н/в

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представнику позивача
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учаснику судового процесу
роз'яснено процесуальні права та
обов'язки згідно зі ст. 22 ГПК України.

Суть спору: товариство з обмеженою
відповідальністю "Золотий екватор"
звернулось з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
129 081,97грн. заборгованості, в тому числі
104 081,79грн. вартості паливно-мастильних
матеріалів, 4 289,79грн. пені, 1
769,10грн. штрафу, 12 383,68грн. 35% річних, 6
509,92грн. інфляційних витрат згідно ст. 625
ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

01.04.2011р. між ТзОВ "Золотий екватор" та
ФОП ОСОБА_1 був укладений договір №С18103
купівлі-продажу паливно-мастильних
матеріалів з використанням смарт-карт
на АЗС, згідно якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупця через АЗС, що на території
України, з використанням смарт-карт
паливно-мастильні матеріали (ПММ), а
покупець - оплатити їх.

Позивачем за період листопад - грудень
2013р. було передано, а відповідачем
прийнято три партії паливно-мастильних
матеріалів на загальну суму 181 191,83грн.,
що стверджується видатковими
накладними №№: 84712, 81007, 88347. Відповідач
оплату здійснив частково в сумі 77
062,35грн.

В підтвердження заборгованості
долучив договір № С18103 від 01.04.2011р.
купівлі-продажу паливно-мастильних
матеріалів з використанням смарт-карт,
протокол від 01.04.2011р. по договору № 18103
від 01.04.2014р., додаткову угоду від 01.04.2013р.
по договору №18103 від 01.04.2011р.,
видаткові накладні № 84712 від 30.11.2013р.,
№81007 від 30.11.2013р., №88347 від 31.12.2013р., акти
приймання-передачі паливно-мастильних
матеріалів за періоди з 01.11.2014р. по
30.11.2014р. на суму 102 803,94грн. та з 01.12.2013р. по
31.12.2013р. на суму 1206,49грн., двосторонні
акти звірки взаєморозрахунків за IV
квартал 2013р. та I квартал 2014р.

Ухвалою суду від 03.06.2014р. розгляд справи
згідно ст. 77 ГПК України відкладався у
зв'язку з неподанням витребуваних
доказів.

30.05.2014р. позивач клопотанням
(вхід. №01-29/5316/14) долучив до матеріалів
справи копії банківських виписок за
період з 09.10.2013р. по 25.03.2014р. в
підтвердження часткової оплати за
отриманий товар.

Звернувся до суду з заявою №0606
від 06.06.2014р. (вх. № 01-123/91/14) про
збільшення розміру позовних вимог,
обґрунтовуючи помилками при
підготовці розрахунку пені. Долучив
уточнений розрахунок розміру пені на
суму 5 127,43грн.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10
постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
вказав, що передбачені частиною
четвертою статті 22 ГПК права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки збільшення позовних вимог
спричинено помилками при підготовці
розрахунку суми пені, не суперечить
вимогам законодавства, судом прийнята
заява позивача та спір вирішується,
виходячи з нової ціни позову - 129 919,61грн.

У судовому засіданні 17.06.2014р.
позивач позов підтримав в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач двічі в судове засідання не
з'явився, поважних причин неявки не
повідомив, витребуваних ухвалами суду
від 22.05.2014р. та 03.06.2014р. документів не
подав, ухвали господарського суду від
22.05.2014р. та 03.06.2014р. повернуті суду із
позначкою "за закінченням терміну
зберігання".

У пункті 3.9.1. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. В разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 05.06.2014р.
відповідач зареєстрований за адресою:
43026, АДРЕСА_1, куди і направляли ухвали
суду.

Водночас, відповідач не з'явившись в
судове засідання, через канцелярію
суду подав клопотання (вх. №17.06.2014р. від
17.06.2014р.) про відкладення розгляду
справи у зв'язку з отриманням позовної
заяви 16.06.2014р. та необхідністю подання
обґрунтованого відзиву на позовну
заяву.

Представник позивача клопотання (вх.
№17.06.2014р. від 17.06.2014р.) про відкладення
розгляду справи заперечив.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, відхилив останнє у зв'язку з
необґрунтованістю. Відповідач
належним чином був повідомлений про
судове засідання, не з'явився, поважних
причин неявки не повідомив, позов не
оспорив, поважних причин не подачі
витребуваних пояснень суду не подав.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 22 ГПК сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. У разі неподання
учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами (Інформаційний лист Вищого
господарського суду України від
15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню процесуальним
правами у господарському судочинстві").

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод стосовно
розгляду справи упродовж розумного
строку, враховуючи те, що розгляд
справи відкладався, відповідач
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи, явку
відповідача не було визнано
обов'язковою, господарський суд,
заслухавши представника позивача,
визнав зібрані докази достатніми для
розгляду спору за наявними в справі
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2011р. між ТзОВ "Золотий екватор"
(продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) був
укладений договір №С18103
купівлі-продажу паливно-мастильних
матеріалів з використанням смарт-карт
на АЗС, згідно якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупця через АЗС, що на території
України, з використанням смарт-карт
паливно-мастильні матеріали (ПММ), а
покупець прийняти у власність та
оплатити їх (п.2.1 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено,
що продавець постачає покупцю
паливно-мастильні матеріали частинами
на умовах EXW (Інкотермс 2000)
франко-термінали АЗС, шляхом вибірки
покупцем (довіреною особою покупця)
паливно-мастильних матеріалів з АЗС.

Згідно пункту 3.7 договору,
враховуючи періодичність та
ритмічність поставок протягом дії
договору, продавець формує протягом
місяця накладні на відпуск
товарно-матеріальних цінностей та
податкові накладні. При цьому по факту
відпуску паливно-мастильних
матеріалів продавцем за відповідний
період надається покупцю для
підписання акт приймання-передачі та
видаткова накладна. Акт
приймання-передачі підтверджує факт
передачі паливно-мастильних
матеріалів у власність покупця за
відповідний період.

Відповідно до пункту 4.4 договору,
оплата вартості відпущених
(поставлених) паливно-мастильних
матеріалів здійснюється періодично
протягом 21 календарного дня з моменту
фактичного отримання покупцем
(довіреною особою) ПММ на АЗС.

Позивачем відповідно до умов
договору за період листопад - грудень
2013р. було передано, а відповідачем
прийнято три партії паливно-мастильних
матеріалів на загальну суму 181 191,83грн.,
що стверджується видатковими
накладними: № 84712 на суму 1 206,49грн. № 81007
на суму 102 803,94грн., № 88347 на суму 77 181,40
грн.

Відпуск та отримання ПММ
стверджуються відмітками відповідача
про отримання на вище вказаних
накладних та актами приймання-передачі
паливно-мастильних матеріалів за
період з 01.11.2014р. по 30.11.2014р. та з 01.12.2013р.
по 31.12.2013р. (а.с. 21-26).

Передані позивачем партії
паливно-мастильних матеріалів
відповідачем були частково оплачені на
суму 77 062,35 грн., що стверджується
банківськими виписками за період з
09.10.2013р. по 25.03.2014р. (а.с. 36-58).

Між сторонами були підписані акти
звірки взаєморозрахунків за IV квартал
2013р. та I квартал 2014р. по договору № С18103
від 01.04.2011р., згідно яких заборгованість
на користь ТзОВ "Золотий екватор"
станом на 31.03.2014р. становить 104 129,48грн.
(а.с. 27).

Оригінали актів оглянуті судом у
судовому засіданні.

Суд, дослідивши обставини справи,
надані матеріали, оцінивши надані
докази, дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
необхідність задоволення позову у
повному обсязі, при цьому виходить із
наступного:

Згідно ст.144 ГК України, майнові права
та майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Згідно ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530
ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цих Кодексів, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено законом або
договором, не випливає із суті
зобов'язання. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відносини між сторонами носять
договірний характер, укладений між
ТзОВ "Золотий екватор" та ФОП ОСОБА_1
договір № С18103 від 01.04.2011р.
купівлі-продажу паливно-мастильних
матеріалів з використанням старт карт
на АЗС предметом судових розглядів не
виступав, недійсним судом не
визнавався, сторонами розірваний не
був.

Матеріалами справи, а саме:
договором № С18103 від 01.04.2011р.
купівлі-продажу паливно-мастильних
матеріалів з використанням смарт-карт
з протоколом від 01.04.2011р. по договору №
18103 від 01.04.2014р. та додатковою угодою від
01.04.2011р. по договору №18103 від 01.04.2011р.,
видатковими накладними № 84712 від
30.11.2013р., №81007 від 30.11.2013р., №88347 від
31.12.2013р., актами приймання-передачі
паливно-мастильних матеріалів за
періоди з 01.11.2014р. по 30.11.2014р. на суму 102
803,94грн. та з 01.12.2013р. по 31.12.2013р. на суму
1206,49грн., двосторонніми актами звірки
взаєморозрахунків за IV квартал 2013р. та I
квартал 2014р., банківськими виписками за
період з 09.10.2013р. по 25.03.2014р. (а.с. 4-58),
підтверджений факт передачі позивачем
відповідачеві паливно-мастильних
матеріалів за договором та наявність
заборгованості відповідача в сумі 104
129,48грн.

З огляду на викладене, враховуючи
укладення між сторонами договору,
відпуск позивачем на виконання його
умов відповідачу ПММ, отримання їх
відповідачем та не проведення при
цьому всіх належних розрахунків і
платежів, суд дійшов висновку про
підставність пред'явленого позову в
частині стягнення суми основної
заборгованості у розмірі 104 129,48грн, що
підлягає до стягнення в силу ст.ст. 509,
526, 527, 530, 655 ЦК України, ст.ст. 144, 173, 193 ГК
України.

Згідно зі ст. 230 ГК України учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня).

Статтею 231 ГК України визначено, що у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 9.2 договору в разі
невиконання або неналежного виконання
покупцем умов розділу 4 договору,
останній сплачує на користь продавця,
крім суми заборгованості, пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
прострочки, а за прострочення понад 30
календарних днів повинен додатково
сплатити штраф у розмірі 5 % від суми
заборгованості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою ст. 627 ЦК України, коли
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
ст. 61 Конституції України, оскільки
згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф
є формами неустойки, а відповідно до
ст.230 ГК України - видами штрафних
санкцій, тобто не є окремими та
самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Дана правова позиція висвітлена у
постановах Верховного Суду України
"Про стягнення боргу" №3-88гс11 від
09.04.2012р., від 27.04.2012р., що є обов'язковими
для суду в силу ст.11128 ГПК України.

Нараховані позивачем та заявлені до
стягнення з відповідача пеня у розмірі
5 127,43грн. за періоди прострочення з
22.12.2013р. по 14.04.2014р. та з 15.04.2014р. по
18.05.2014р. та штраф у розмірі 1 769,10грн. за
період з 18.05.2014р. по 18.05.2014р. підставні та
підлягають до стягнення в силу ст.ст.
230-232 ГК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що
покупець, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
продавця сплачує 35 % річних від суми
заборгованості за кожен день
прострочки згідно зі ст. 625 ЦК України.

Суд відзначає, що передбачене законом
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання (Інформаційний лист
Вищого господарського суду України
"Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права" №01-06/928/2012 від 17.07.2012р.).

Згідно представлених розрахунків,
вимоги позивача щодо стягнення 6 509,
92грн. інфляційних втрат, 12 383,68грн. 35%
річних за період з 22.12.2013р. по 18.05.2014р.
підставні та підлягають до задоволення
згідно ч.2 ст.625 ЦК України.

Розрахунок нарахування пені, річних,
штрафу та інфляційних втрат перевірено
судом за допомогою комплексної системи
інформаційно-правового забезпечення
"ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Оскільки спір до суду доведений з вини
відповідача, витрати по сплаті
судового збору в сумі 2 578,40грн. слід
віднести на нього відповідно до ст. 49
ГПК України.

Враховуючи викладене,
господарський суд, керуючись ст.ст. 144,
173, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 530, 549-551, 599,
625, 627, 655 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК
України, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1

на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Золотий екватор", м.
Луцьк, вул.Кременецька, 38,

104 129,48грн. основного боргу, 5 127,43грн.
пені, 1 769,10грн. штрафу, 12 383,68грн. річних, 6
509,92грн. інфляційних втрат, 2 598,40грн.
судового збору. Всього - 132 518,01грн.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено

18.06.2014р.

Суддя
С.Т.Філатова