ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 р.
Справа № 914/1327/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Львівагропродукт",
м.Львів

до відповідача Приватного
підприємства "Виробничо-торгівельна
компанія "Львівські солодощі", м. Львів

про стягнення 16 930,26 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Куксов В.Г. - представник
(довіреність б/н від 02.12.2013р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Львівагропродукт" до відповідача
Приватного підприємства
"Виробничо-торгівельна компанія
"Львівські солодощі" про стягнення 16
930,26 грн., з яких 16 055,00 грн. - основний
борг, 587,54 грн. - пеня, 152,13 грн. -
інфляційні втрати, 135,59 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 17.04.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 14.05.2014р. Ухвалою
суду від 14.05.2014р. розгляд справи
відкладено на 04.06.2014р.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю, просив позов
задоволити з підстав викладених у
позовній заяві. Слід зазначити, що
представником позивачем на виконання
вимог ухвали суду від 17.04.2014р. подано
розрахунок пені, 3% річних та
інфляційних втрат окремо по кожному
невиконаному зобов'язанню (окремо по
кожній накладній) враховуючи п.5.1.
договору. Відповідно до поданого
розрахунку розмір пені становить 578,13
грн., розмір інфляційних втрат - 147,87 грн.
та розмір 3% річних - 133,41 грн. Однак
позивачем не подано заяву про
зменшення розміру позовних вимог.
Відтак даний спір розглядається судом
в межах сум заявлених позивачем у
позовній заяві.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, вимог ухвал суду не
виконав, причин неявки представника та
невиконання вимог ухвал суду не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи про що свідчить
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення №79 9 від 20.05.2014р. -
вручено 24.05.2014р. Станом на 04.06.2014р. від
відповідача відзив, клопотання, заяви,
докази витребувані судом на адресу
суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд вважає за можливе
розглянути справу відповідно до ст. 75
ГПК України при відсутності
представника відповідача за наявними у
ній матеріалами яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представника позивача, суд,-

встановив:

22.04.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Львівагропродукт"
(надалі - продавець) та Приватним
підприємством "Виробничо-торгівельна
компанія "Львівські солодощі" (надалі -
покупець) укладено договір
купівлі-продажу №2204-2, відповідно до
умов якого продавець зобов'язується
передавати у власність покупця товар
партіями згідно накладних у
відповідності до замовлень покупця, а
покупець зобов'язується проводити
оплату за товар та приймати його на
умовах даного договору.

Відповідно до п.1.2. договору
купівля-продаж кожної партії товару
здійснюється на підставі накладної
згідно замовлення покупця.

Згідно із п.1.3. договору загальна
вартість даного договору становить
суму всіх накладних на відпуск товару.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що
перехід права власності на товар
відбувається в момент передачі товару
та підписання сторонами відповідних
накладних.

Відповідно до п.4.1. договору ціна товару
погоджується сторонами та
зазначається в накладних, які є
невід'ємною частиною цього договору.
Ціна може бути змінена після
попереднього повідомлення покупця.

Згідно із п.5.1. договору оплата за товар
здійснюється покупцем на протязі 14
календарних днів з моменту отримання
покупцем товару (днем отримання товару
вважати день підписання відповідних
накладних) шляхом безготівкового
перерахунку на банківський рахунок
продавця в національній валюті України
- гривні, за умови отримання від
продавця належно оформлених у
встановленому чинним законодавством
порядку документів.

Як зазначено у позовній заяві, на
виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 16 055,00 грн., однак відповідач свої
зобов'язання щодо оплати за
поставлений товар не виконав.

Як стверджує позивач, станом на дату
звернення до суду із позовною заявою
борг відповідача перед позивачем за
поставлений товар становить 16 055,00 грн.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що за
порушення термінів розрахунків,
передбачених п.5.1. даного договору,
покупець сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день протермінування.

Отже, на підставі п.9.2. договору позивач
нарахував відповідачу пеню. У позовній
заяві позивач просить стягнути на його
користь з відповідача 587,54 грн. пені.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України
позивач нарахував відповідачу 152,13 грн.
інфляційних втрат та 135,59 грн. 3% річних.

Таким чином загальний розмір
заборгованості, який позивач просить
стягнути з відповідача становить 16 930,26
грн., з яких 16 055,00 грн. - основний борг,
587,54 грн. - пеня, 152,13 грн. - інфляційні
втрати, 135,59 грн. - 3% річних.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
оцінивши зібрані докази, суд дійшов
висновку, що позов слід задоволити
частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Львівагропродукт" та
Приватним підприємством
"Виробничо-торгівельна компанія
"Львівські солодощі" укладено договір
купівлі-продажу №2204-2 від 22.04.2013р.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за вказаним договором
підтверджується видатковою накладною
№РнАг-00685 від 20.12.2013р. на суму 6 602,50 грн.
та №РнАг-00014 від 14.01.2014р. на суму 9 452,50
грн.

В матеріалах справи відсутні докази
погашення заборгованості
відповідачем, відзив на позовну заяву
Приватним підприємством
"Виробничо-торгівельна компанія
"Львівські солодощі" не подано.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, суд
дійшов висновку про те, що позовна
вимога Товариства з обмеженою
відповідальністю "Львівагропродукт"
про стягнення з Приватного
підприємства "Виробничо-торгівельна
компанія "Львівські солодощі" 16 055,00 грн.
боргу є обґрунтованою, підтверджена
матеріалами справи, не спростована
відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що за
порушення термінів розрахунків,
передбачених п.5.1. даного договору,
покупець сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день протермінування.

Здійснивши перерахунок розміру пені, а
також враховуючи поданий позивачем
розрахунок, суд дійшов висновку, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача на користь позивача 587,54
грн. пені підлягає задоволенню
частково, а саме з відповідача на
користь позивача слід стягнути 578,13 грн.
пені.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

Здійснивши перерахунок розміру
інфляційних втрат та 3% річних, а також
враховуючи поданий позивачем
розрахунок, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 152,13
грн. інфляційних втрат та 135,59 грн. 3%
річних підлягають задоволенню
частково, а саме з відповідача на
користь позивача слід стягнути 147,87 грн.
інфляційних втрат та 133,41 грн. 3% річних

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми
процесуального закону та як вбачається
з матеріалів справи, відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №866 від 10.04.2014р. на
суму 1 827,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Отже, керуючись ч.2 ст.49 ГПК України, суд
дійшов висновку стягнути з відповідача
на користь позивача 1 827,00 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Виробничо-торгівельна компанія
"Львівські солодощі" (79058, м.Львів,
вул.Б.Хмельницького, буд. 273 кв. 28, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Львівагропродукт" (79044, м.Львів,
вул.Мельника, буд. 2 кв. 8, ) основний борг в розмірі 16 055,00 грн.,
пеню в розмірі 578,13 грн., інфляційні
втрати в розмірі 147,87 грн., 3% річних в
розмірі 133,41 грн. та судовий збір в
розмірі 1 827,00 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку ст.116
ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 10.06.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.