номер провадження справи 32/14/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014
Справа № 908/698/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діон - Житло" (69106, м.
Запоріжжя, вул. Євпаторійська, буд. 2, кв.
5)

до відповідача Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Запорізькій області (69001, м.
Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 50)

про розірвання договору оренди
цілісного майнового комплексу

Суддя Н.А. Колодій

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Скуратов Д.В.,
довіреність № 001/34 від 24.01.2014 р.

04.03.2014 р. до господарського суду
Запорізької області звернулось ТОВ
"Діон-Житло" з позовом до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Запорізькій області про
розірвання договору № 2023 оренди
цілісного майнового комплексу бази
відпочинку "Альбатрос" від 21.06.2006 р.,
укладеного між ТОВ "Діон-Житло" та
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Запорізькій області.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 05.03.2014 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/698/14,
присвоєно справі номер провадження
32/14/14, з призначенням судового
засідання на 02.04.2014 р. Ухвала
направлялась на адресу сторін в
установленому законом порядку.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 27.03.2014 р.
розгляд справи відкладено на 23.04.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 23.04.2014 р. судом
на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК
України за клопотанням відповідача
процесуальний строк вирішення спору у
справі № 908/698/14 продовжений на
п'ятнадцять діб, оголошено перерву в
розгляді справи до 14.05.2014 р.

Представник позивача в судове
засідання 14.05.2014 р. не з'явився. В
попередньому судовому засіданні
підтримав позовні вимоги та
обґрунтовував їх ст.ст. 3, 15, 16, 651, 652
Цивільного кодексу України, ст. 188
Господарського кодексу України, ст. 26
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

Відповідач проти позову заперечив,
вважає його необґрунтованим та просить
в його задоволенні відмовити з підстав,
викладених у відзиві (долучений до
матеріалів справи).

За клопотанням представників сторін,
розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 14.05.2014 р.
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2006 р. між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Запорізькій області -Орендодавець
(позивач у справі) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Діон-Житло"- Орендар (відповідач у
справі) укладено договір № 2023 оренди
цілісного майнового комплексу бази
відпочинку "Альбатрос", за умовами
якого орендар прийняв у строкове
платне користування цілісний майновий
комплекс бази відпочинку "Альбатрос",
що розташований в м. Приморськ
Запорізької області,
вул. Курортна, 37.

Відповідно до п. 2.1 договору, вступ
відповідача у строкове платне
користування майновим комплексом
наступає одночасно з підписанням
сторонами договору та акту
приймання-передачі орендованого майна.

Факт передачі в оренду державного
майнового комплексу бази відпочинку
"Альбатрос" підтверджується Актом
прийому-передачі від 21.06.2006 р., який
підписаний і скріплений печатками
позивача та відповідача.

Договір укладено на 10 (десять) років з 21
червня 2006 р. по 21 червня 2016 р. (п. 10.1.
договору).

Згідно п. 10.3. договору зміни і
доповнення або розірвання договору
допускається за взаємною згодою
сторін. Зміни та доповнення, що
пропонуються внести, розглядаються
протягом двадцяти днів з дати їх
подання до розгляду іншій стороні.
Одностороння відмова від договору
оренди не допускається.

Чинність договору припиняється
внаслідок: закінчення строку, на який
його було укладено; загибелі майнового
комплексу; достроково, за взаємною
згодою сторін, або за рішенням
господарського суду; банкрутства
орендаря та в інших випадках, прямо
передбачених чинним законодавством
України (п. 10.7. договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звертався до відповідача з
листом від 30.11.2011 р. за вих. № 32, в якому
повідомив про дострокове припинення
договору у зв'язку з істотною зміною
обставин, а саме істотною зміною
орендної плати, яка зросла з 2075,00 грн. до
запропонованих 14000 грн. У відповіді на
даний лист від 30.12.2011 р. № 11-13-08459,
відповідач повідомив позивача про те,
що звернувся до Фонду державного майна
України та Запорізької обласної
державної адміністрації за
погодженням повернення орендованого
державного майна вищезазначеного
цілісного майнового комплексу.

Листом від 06.01.2012 р. № 06/01-12 позивач
повторно звернувся до відповідача з
проханням достроково розірвати
договір.

Відповідач листом від 03.02.2012 р.
повідомив позивача про те, що процедура
повернення з оренди державного
майнового комплексу буде розпочата
після визначення нового
балансоутримувача.

24.12.2013 р. позивач направив на адресу
відповідача лист (вих. № 20), яким просив
розірвати договір за згодою сторін, у
зв'язку з його нерентабельностю в
подальшому використанні та викупу
цілісного майнового комплексу.

Однак відповідач листом від 23.01.2014 р. №
11-13-00462 повідомив позивача, що питання
про дострокове розірвання договору
оренди буде розглянуто після повного
безумовного виконання орендарем умов
договору в частині використання або
повернення до Державного бюджету
залишку невикористаних коштів
амортизаційного фонду.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до
суду з позовом про розірвання договору
на підставі ст. 188 Господарського
кодексу України та ст. 652 Цивільного
кодексу України.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, оцінивши надані
письмові докази у їх сукупності,
вислухавши представників сторін у
судових засіданнях, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 188 ГК України, зміна та
розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати
пропозиції про це другій стороні за
договором.

Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк
після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли
згоди щодо зміни (розірвання)
договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір
змінено або розірвано, договір
вважається зміненим або розірваним з
дня набрання чинності даним рішенням,
якщо іншого строку набрання
чинності не встановлено за рішенням
суду.

Заперечення позивача що листи -
відповіді, яким відповідач повідомляв
про неможливість дострокового
розірвання договору, не передбачені
договором ні законодавством України,
судом до уваги не приймаються

Згідно з чинним законодавством
повернення орендованих цілісних
майнових комплексів державних
підприємств і організацій та їх
структурних підрозділів регулюються
Порядком повернення орендованих
цілісних майнових комплексів
державних підприємств після
припинення або розірвання договору
оренди, затвердженим наказом ФДМУ від
07.08.1997 № 847 (надалі - Порядок).

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", у разі припинення договору
оренди цілісного майнового комплексу
підприємства, його структурного
підрозділу орендар за згодою
орендодавця передає об'єкт оренди
органу, який до укладення договору
оренди здійснював повноваження з
управління відповідним майном.
Зазначений орган або його
правонаступник зобов'язаний протягом
тридцяти днів прийняти об'єкт оренди в
своє управління.

Згідно з класифікацією об'єктів малої
приватизації, визначеною Законом
України "Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію) зі змінами, внесеними
Законом України від 19.02.2012 р. № 43336,
цілісний майновий комплекс бази
відпочинку "Альбатрос" класифікується,
як об'єкт групи Ж- об'єкт
соціально-культурного призначення.

Здійснення приватизації зазначеного
цілісного майнового комплексу можливо
за наявності рішення органу,
уповноваженого управляти державним
майном - Запорізької обласної
державної адміністрації.

Оцінивши представлені сторонами
докази, пояснення представників у
судовому засіданні, суд прийшов до
висновку, що вищезазначені відповіді
регіонального відділення Фонду
державного майна України стосовно
дострокового розірвання договору
оренди та листи щодо погодження даного
питання з Запорізькою обласною
державною адміністрацією відповідають
нормам чинного законодавства.

Виходячи з вищевикладеного, суд
не вбачається порушення інтересів
позивача з боку відповідача і не
встановлено факт неналежного
виконання відповідачем договірних
зобов'язань.

Окрім того, суд бере до уваги, що
позивач не довів документальними
доказами підстави для розірвання
договору, що є істотним в розумінні ч. 1
ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 652 Цивільного кодексу України,
на яку посилається позивач у якості
підстави для розірвання договору,
передбачає, що у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання. Зміна обставин є
істотною, якщо вони змінилися
настільки, що, якби сторони могли це
передбачити, вони не уклали б договір
або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав,
встановлених частиною четвертою цієї
статті, - змінений за рішенням суду
на вимогу заінтересованої сторони за
наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору
сторони виходили з того, що така зміна
обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена
причинами, які заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик
зміни обставин несе заінтересована
сторона.

В обґрунтування позову позивач
посилається на збільшення розміру
орендних платежів, тривале
нефункціонування об'єкту та порушення
відповідачем умов договору.

Суд вважає, що доводи позивача є
необґрунтованими і не доведеними, у
зв'язку з наступним.

Одним із загальних принципів
цивільного законодавства є принцип
свободи договору, який втілюється в
положеннях статей 3, 6 та 627 Цивільного
кодексу України. Свобода договору
включає й вільне визначення сторонами
його умов, де фіксуються взаємні права
та обов'язки учасників. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст. 629 Цивільного кодексу України).

При укладанні договору сторони
передбачили платне користування
цілісного майнового комплексу.

Позивач міг передбачити внесення змін
до договору у зв'язку зі збільшенням
оренди майна при укладенні договору, а
також можливість збільшення орендної
плати внаслідок зміни
фінансово-економічних умов в країні.

З матеріалів справи вбачається, що
зміни розміру орендної плати погоджені
сторонами в договорах про зміни до
договору оренди, розмір орендної плати
самостійно коригується орендарем на
індекс інфляції.

Нефункціонування об'єкту оренди, на яке
посилається позивач, на думку суду не
може бути визнана підставою для
розірвання договору в розмінні ч. 2 ст.
652 Цивільного кодексу України.

Одночасно суд зазначає, що свобода
підприємницької діяльності у межах,
визначених законом, містить елементи
несприятливих наслідків, ризик яких
несе безпосередньо суб'єкт
господарювання, а тому покладення
ризиків від цієї діяльності на іншу
сторону порушило б принцип
збалансованості інтересів сторін.

Загальновідомим є той факт, що
фінансово-економічна криза носить
загальний характер, стосується всіх
сфер економіки країни в цілому та у
повній мірі стосується обох договірних
сторін договору, а тому не може бути
віднесена до зміни обставин укладення
конкретного договору. Економічна
криза, на яку посилається позивач,
негативно відображується не тільки на
підприємстві позивача, а й рівною мірою
стосується державних органів, які
фінансуються з бюджету

Тобто підстави на які посилається
позивач в обґрунтуванні позовних вимог
не є обставинами в розумінні ч. 2 ст. 652
Цивільного кодексу України, які не
могли бути передбачені позивачем.

Крім того, суд зауважує, що згідно з
вимогами ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач, в супереч вимогам ст.ст. 33, 34
ГПК України не надав належних та
допустимих доказів необхідних для
розірвання договору.

Враховуючи викладене, оскільки
передбачені законодавством підстави
для розірвання договору відсутні, суд
відмовляє позивачу в позові.

Відповідно до 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-84
Господарсько процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ТОВ
"Діон-Житло" до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Запорізькій області про
розірвання договору № 2023 оренди
цілісного майнового комплексу бази
відпочинку "Альбатрос" від 21.06.2006 р.,
укладеного між ТОВ "Діон-Житло" та
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Запорізькій області відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у
відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК
України "16" травня 2014 р.

Суддя
Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.