ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014 року
Справа №904/930/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М.-
доповідача

суддів: Верхогляд Т.А., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання:
Малику С.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Кайнога Є.В., довіреність
№120 від 18.12.13;

представник відповідача в судове
засідання не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу приватного
підприємства «Агро-ФТ» на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.03.2014 року у справі №904/930/14

за позовом публічного акціонерного
товариства «Компанія «РАЙЗ», м. Київ

до приватного підприємства «Агро-ФТ»,
м. Дніпропетровськ

про стягнення 32 8572,00 грн. за договором
поставки, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 25.03.2014
року у справі №904/930/14 (суддя Назаренко
Н.Г.) позовні вимоги задоволені.
Стягнуто з приватного підприємства
«Агро-ФТ» на користь публічного
акціонерного товариства «Компанія
«РАЙЗ»: 308 230,72 грн. основного боргу, 16
527, 29 грн. - пені, 3 813,99 грн. - 3% річних.

Господарський суд першої інстанції
встановив факт поставки позивачем
товару на загальну суму 527 830,72 грн., що
підтверджується видатковими
накладними та його часткову оплату
відповідачем в сумі 219 600,00 грн., що
підтверджується банківськими
виписками. В порушення умов укладеного
між сторонами Договору поставки
насіння на умовах 100% передоплати №172/16
від 10.04.2013 року, відповідач не
розрахувався в повному обсязі із
позивачем, що стало підставою для
виникнення спірних правовідносин
сторін. Керуючись положеннями п. 7.2
Договору та ст. 625 ЦК України
господарський суд Дніпропетровської
області визнав вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача пені та 3%
річних обґрунтованими, та такими що
підлягають задоволенню, також
зауважив, що згідно інформаційного
листа ВГСУ від 29.04.2013 року №01-06/767/2013
строк виконання грошового
зобов'язання, що випливає з
правовідносин купівлі-продажу та
поставки, встановлений спеціальною
нормою статті 692 ЦК України, та не може
ставитися в залежність від звернення
кредитора до боржника з вимогою в
порядку частини другої статті 530 ЦК
України.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду звернувся
відповідач з апеляційною скаргою, в
якій посилається на те, що:

- у відповідності до умов укладеного
між сторонами Договору поставки
обов'язковою умовою здійснення
безпосередньої поставки товару є
передоплата у розмірі 100% вартості
товару, а оскільки позивач реалізував
своє право поставки товару без
відповідної передоплати, відповідач
вважає, що сума боргу в розмірі 308 230,72
грн. була стягнута судом безпідставно,
оскільки сума в розмірі 219 600 грн. була
100% передоплатою. Стверджує, що він не
отримував від позивача товар на суму 527
830,72 грн., згідно базису поставок.

- товар на суму 308 230,72 грн. був отриманий
невідомою відповідачеві особою -
ОСОБА_2, згідно видаткових накладних
№ВН-10016-00884 від 31.05.2013 року, №ВН-10016-01478
від 19.09.2013 року, №ВН-10016-01477 від 25.09.2013
року, №ВН-10016-01479 від 25.09.2013 року,
№ВН-10016-01481 від 25.09.2013 року, №ВН-10016-01489
від 27.09.2013 року, №ВН-10016-01490 від 27.09.2013
року, №ВН-10016-01491 від 27.09.2013 року, підпис
на яких відрізняється, що на думку
відповідача є підставою для проведення
почеркознавчої експертизи.

Просить рішення першої інстанції
скасувати, в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

23.04.2014 року від позивача надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
представник зазначає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
необґрунтованими, а рішення
господарського суду прийнято у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у справі.

10.06.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення вимог апеляційної скарги
та просив оскаржуване рішення залишити
без змін.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату та час
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням із відміткою
про отримання поштового відправлення
від 27.05.2014 року (а.с.90).

Відповідно до п.3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки розгляд справи може бути
відкладений виключно у зв'язку із
неможливістю розглянути справу у
даному судовому засіданні, а не у
зв'язку з неявкою сторін, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для прийняття рішення по справі. Таким
чином, підстави для відкладення
розгляду справи відсутні. Суд вважає,
що вжив усі залежні від нього заходи
для повідомлення відповідача належним
чином про розгляд господарської справи
в апеляційній інстанції та реалізації
ним права судового захисту своїх
інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи сторін і давши їм
правову оцінку, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга приватного
підприємства «Агро-ФТ» не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Господарським судом першої інстанції
встановлено, що також не заперечує
відповідач, 10.04.2013 року між публічним
акціонерним товариством "Компанія
Райз" та приватним підприємством
"Агро-ФТ" був укладений договір
поставки насіння на умовах 100%
передоплати №172/16 (далі-Договір),
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця насіння сільськогосподарських
культур (товар) на умовах 100%
передоплати, а покупець зобов'язується
прийняти товар і його ціну, сплативши
за нього визначену договором грошову
суму (п. 1.1. Договору).

Товар постачається на умовах EXW
(Інкотермс 2000), місце поставки та
отримання товару, вказане в графі
"Базис поставки" додатку до договору.
Ціна товару визначена в договорі на
умовах EXW. Датою переходу права
власності на товар по Договору є дата
відвантаження товару з базисів
поставки постачальника (п. 1.4. Договору).

Згідно п. 3.2. Договору позивач
зобов'язаний поставити товар покупцю
протягом 30 днів з моменту отримання
постачальником 100% оплати за товар. У
разі дострокової оплати товару
покупцем, постачальник залишає за
собою право на поставку товару у
строки, передбачені додатком до
договору.

Як вбачається з видаткових накладних
(а.с.16-22), позивач поставив товар на суму
527 830,72 грн., який був прийнятий
відповідачем в особі уповноваженого
представника ОСОБА_2 та бухгалтера
підприємства ОСОБА_3

Відповідач за поставлений товар
розрахувався частково у сумі 219 600,00
грн., що підтверджується банківськими
виписками (а.с.26-31), також що не
заперечує відповідач; не визнає суму в
розмірі 308 230,72 грн., та вважає що товар
не був ним прийнятий на цю суму, а був
прийнятий невідомою йому особою -
ОСОБА_2

Відповідно до ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Вищий господарський суд України в
своєму інформаційному листі №01-06/928/2012
від 17.07.2012 року «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» зазначає, що
частиною першої статті 692 ЦК України
визначено строк виконання боржником
грошового зобов'язання, яке виникло на
підставі договору купівлі-продажу (у
співвідношенні з ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу (поставки),
починається з моменту прийняття товару
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього. При цьому
підписання представниками відповідача
(головним бухгалтером ОСОБА_3 та ОСОБА_2)
видаткових накладних, які є первинними
обліковими документами у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», і які відповідають вимогам,
зокрема, ст. 9 названого Закону і
Положенню про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар.

Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК
України (див. постанову Вищого
господарського суду України від 21.04.2011
№ 9/252-10).

Згідно з п. 2, 4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.0595р. № 88, первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

В матеріалах справи містяться копії
належним чином оформлених та
підписаних обома сторонами видаткових
накладних (а.с.16-22) та копії
довіреностей (а.с.23,24), що уповноважують
ОСОБА_2 на отримання товару, підписані
керівником та головним бухгалтером
підприємства відповідача, що є
документальним підтвердженням факту
поставки позивачем відповідачу товару
на загальну суму 527 830,72 грн.; таким
чином, борг відповідача за поставлений
товар становить 308 230,72 грн. (527 830,72 грн. -
219 600,00 грн.).

Щодо стягнення пені в сумі 16 527,29 грн. та
3% річних - 3 813,99 грн. за період з 19.09.2013
року по 03.02.02014 року, апеляційний
господарський суд перевірив
правильність нарахування зазначених
сум та встановив їх відповідність
вимогам ст. 625 ЦК України та п.7.2
Договору.

Посилання відповідача на порушення
його право приймати участь у судовому
засіданні під час розгляду
господарської справи не може бути
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції, оскільки відповідач
був обізнаний про розгляд
господарським судом Дніпропетровської
області справи за його участю та
неодноразово звертався до суду із
клопотанням про відкладення розгляду
справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Процесуальним законодавством
встановлено принцип оперативності
господарського процесу.

Статтею 77 ГПК України передбачено
право суду на відкладення розгляду
справи в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні, та не
ставиться в залежність від наявності
клопотання сторони тощо.

Отже, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а не неможливість вирішення
спору у відповідному судовому
засіданні. При цьому питання про те, що
певні обставини перешкоджають
розгляду справи, вирішується судом
залежно від конкретних обставин
справи.

У статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, встановлено
право кожного на розгляд його справи
судом впродовж розумного строку.

Численними рішеннями Європейського
суду з прав людини у справах проти
України визнано порушення пункту 1
статті 6 «Право на справедливий суд»
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, що, зокрема,
полягало у тому, що національними
судами не забезпечено розгляд справи
заявника в «розумний строк» через
затримки у провадженні, в основному з
вини судів першої інстанції.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
частини першої статті 6 даної Конвенції
(§ 66, 69 рішення Європейського суду з
прав людини від 08.11.2005 року у справі
«Смірнова проти України»).

Відповідно до листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25 січня 2006 року у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

Щодо посилання відповідача в
апеляційній скарзі на проведення
почеркознавчої експертизи підпису
ОСОБА_2, то останній не надав суду
відповідних зразків підпису ОСОБА_2, як
і не були відібрані вільні зразки
підпису такої особи, оскільки
відповідач систематично не з'являвся в
засідання суду першої інстанції та
апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження в ході розгляду
справи, в матеріалах якої відсутні
належні докази обґрунтування
висновків відповідача, викладених в
апеляційні скарзі. Суд першої
інстанції повно і всебічно з'ясував
обставини у справі, прийняв
обґрунтоване та законне рішення, яке
відповідає вимог ст. 32, 34, 82, 84 ГПК
України.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №6 «Про судове рішення» - рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Агро-ФТ» на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.03.2014 року у справі №904/930/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.03.2014
року у справі №904/930/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст складений 12.06.2014 року.

Головуючий суддя
Л.М. Білецька

Суддя
Т.А. Верхогляд

Суддя
І.В. Тищик