ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 р. Справа № 909/329/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Михайлишин В. В.
, при секретарі судового засідання
Федорук О. М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Отинійська пересувна
механізована

колона № 150" (вул. Іванціва,
21, смт. Отинія, Коломийський район,
Івано-

Франківська область, 78223)

до відповідача: Снятинської районної
державної адміністрації (пл.
Незалежності, 1,

м. Снятин, Снятинський
район, Івано-Франківська область, 78300)

про стягнення заборгованості в сумі 66
047, 00 гривень за договором підряду № 11
від 14.12.2010.

За участю представників сторін:

Від позивача: Хоптій М.В. - представник
(паспорт серії НОМЕР_1 виданий 23 травня
2002 року Рожнятівським РВ УМВС України в
Івано-Франківській області,
довіреність від 20.03.2014).

Від відповідача: Микитин С.М. - головний
спеціаліст - юрисконсульт юридичного
відділу апарату Снятинської районної
державної адміністрації (паспорт серії
НОМЕР_2 виданий 23 червня 2003 року
Снятинським РВ УМВС України в
Івано-Франківській області,
довіреність № 7/0/01-13/15 від 13.01.2014).

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство
"Отинійська пересувна механізована
колона № 150" звернулося до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Снятинської районної державної
адміністрації про стягнення
заборгованості в сумі 66 047, 00 гривень за
договором підряду № 11 від 14.12.2010.

Крім того, позивач просив суд також
покласти на відповідача судові витрати
у справі у вигляді судового збору.

Ухвалою суду від 03.04.2014 порушено
провадження у справі № 909/329/14 та
призначено справу до розгляду в
судовому засіданні на 23.04.2014.

Ухвалами господарського суду
Івано-Франківської області від 23.04.2014
та від 06.05.2014 розгляд справи
відкладався на 06.05.2014 та на 20.05.2014
відповідно, у зв'язку із неподанням
сторонами витребуваних судом доказів.

В судовому засіданні від 20.05.2014
оголошувалась перерва до 02.06.2014.

Представник позивача в судових
засіданнях позовні вимоги підтримав та
просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судових засіданнях щодо
позовних вимог заперечив, у зв'язку із
чим у відзиві на позовну заяву (Вх. №
7720/14) просив суд про застосування
строку позовної давності. Так, заява
відповідача про застосування строку
позовної давності мотивована тим, що
спірні правовідносини між позивачем та
відповідачем ґрунтуються на договорі
підряду № 11 від 14.12.2010. Відповідач
вказує на той факт, що позивачем
порушено строк позовної давності, який
у відповідності до ст. 257 Цивільного
кодексу України встановлюється
тривалістю у три роки. А у
відповідності до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

02.06.2014 позивач по справі подав через
канцелярію господарського суду
клопотання про визнання причин
пропущеного строку позовної давності
звернення до суду поважною та про його
поновлення. Крім того, представник
позивача подав в судовому засіданні
клопотання (Вх. № 7709/14) про продовження
строку розгляду спору на 15 днів.

Клопотання позивача мотивовано тим, що
у відповідності до ч. 5 ст. 267 Цивільного
кодексу України, якщо суд визнає
поважними причини пропущення строку
позовної давності, порушене право
підлягає захисту. Так, в обґрунтування
поважності причин пропуску строку
давності, відповідач вказує на той
факт, що бухгалтер підприємства
неодноразово звертався до керівництва
відповідача з проханням проведення
оплати за виконану роботу та з метою
уникнення конфліктної ситуації
намагався врегулювати спір в
досудовому порядку. Крім того, позивач
зазначає, що у зв'язку із накладенням
арештів на рахунки підприємства
Відділом державної виконавчої служби з
грудня 2010 року по даний час, не
представлялось можливим сплатити
значний судовий збір за подання до
господарського суду позовної заяви для
захисту свого майнового права.

Суд, розглянувши заяви позивача про
визнання поважними причини пропуску
строку позовної давності і його
поновлення та про продовження строку
розгляду спору на 15 днів, прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
поданих заяв, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 2.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" питання щодо
поважності причин, тобто наявності
обставин, які з об'єктивних, незалежних
від позивача підстав унеможливлювали
або істотно утруднювали своєчасне
подання позову, вирішується
господарським судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
наявних фактичних даних про такі
обставини. Щодо фізичної особи
(громадянина) останніми можуть бути
документально підтверджені тяжке
захворювання, тривале перебування поза
місцем свого постійного проживання
(наприклад, за кордоном), тощо. Стосовно
підприємства (установи, організації)
зазначені обставини не можуть братися
судом до уваги, оскільки за відсутності
(в тому числі й з поважних причин) особи,
яка представляє його в судовому
процесі, відповідне підприємство
(установа, організація) не позбавлене
права і можливості забезпечити
залучення до участі у такому процесі
іншої особи; відсутність зазначеної
можливості підлягає доведенню на
загальних підставах.

Таким чином, розглянувши клопотання
позивача, суд не може визнати наведені
позивачем причини пропуску строку
звернення до суду за захистом свого
порушеного права поважними, так як
поважність вказаних причин мала б бути
доведена належними та допустимими
доказами. Однак, факт ведення між
сторонами досудової претензійної
роботи на протязі вказаного періоду
часу судом не може братися до уваги, так
як у матеріалах справи не міститься
жодних доказів, які б підтверджували
вказані обставини. Враховуючи
наведене, суд відмовляє у задоволенні
даного клопотання.

Відповідач заперечує щодо продовження
строку розгляду спору.

Крім того, суд відмовляє у задоволенні
клопотання про продовження строку
розгляду спору на 15 днів, так як у
відповідності до ч. 3 ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України, суд вправі продовжити строк
розгляду спору лише у виняткових
випадках з урахуванням особливостей
розгляду спору. Однак, розглянувши
вказане клопотання, суд приходить до
висновку, що справа може бути
розглянута у строк, установлений
Господарським процесуальним кодексом
України, а продовження строку розгляду
спору призведе до затягування процесу.

Розглянувши матеріали справи, із
врахуванням вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод стосовно розгляду справи
упродовж розумного строку, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, відповідно до
приписів ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, давши
оцінку доказам, які мають значення для
справи, суд вважає за правильне взяти
до уваги наступне.

Між Снятинською районною державною
адміністрацією (надалі замовник) та
Відкритим акціонерним товариством
"Отинійська ПМК-150" (надалі виконавець)
укладено договір № 11 від 14.12.2010, згідно
п. 1.1. якого замовник доручає, а
виконавець зобов'язується виконати
"проведення заходів для боротьби з
шкідливою дією води на річці Крисівка в
с. Борщів Снятинського району", згідно
кошторисної документації.

При цьому судом встановлено, що у
відповідності до п. 1.1. Статуту
Публічного акціонерного товариства
"Отинійська пересувна механізована
колона № 150" (нова редакція), державну
реєстрацію змін до установчих
документів якого проведено 28.12.2011,
Публічне акціонерне товариство
"Отинійська пересувна механізована
колона № 150" (далі товариство) є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Відкритого акціонерного
товариства "Коломияінбуд", що існувало
у формі Відкритого акціонерного
товариства, тип якого у відповідності
до рішення Загальних зборів акціонерів
ВАТ "Отинійська пересувна механізована
колона № 150" (протокол № 1/2011 від 19
квітня 2011 року) було змінено на
публічне акціонерне товариство та яке
було перейменовано на Публічне
акціонерне товариство "Отинійська
пересувна механізована колона № 150".

Згідно пунктів 2.1., 2.1.1. договору,
замовник приймає на себе зобов'язання:
проводити контроль виконання робіт.
Оплату за виконані роботи провести на
підставі актів виконаних робіт форми
КБ-2 та форми КБ-3 на суму 66 047, 00 гривень.

Сторони погодили, що всі спірні
питання, з яких не було досягнуто згоди
розв'язуються у відповідності до
законодавства України в
Господарському суді (п. 4.2. договору).

На виконання умов договору позивач
свої зобов'язання виконав належним
чином, а саме провів заходи для
боротьби з шкідливою дією води на річці
Крисівка в с. Борщів Снятинського
району, що підтверджується довідкою
про вартість виконаних будівельних
робіт за грудень 2010 року на суму 66 047, 00
гривень та Актом приймання виконаних
будівельних робіт за грудень 2010 року на
суму 66 047, 00 гривень, які підписані обома
сторонами та скріплені круглими
печатками.

Однак, всупереч вимогам вищенаведеного
договору, відповідач борг не сплатив,
внаслідок чого утворилась
заборгованість перед позивачем в сумі
66 047, 00 гривень.

З метою досудового врегулювання спору,
05.02.2014 позивач направив на адресу
відповідача претензію про сплату
заборгованості в сумі 94 170, 00 гривень,
яка виникла за двома договорами
підряду. Водночас, відповідач
відповіді на претензію не надіслав,
борг не сплатив.

Суд вважає позов таким, що не підлягає
до задоволення з огляду на наступне.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, передбачених ст. 11 цього
кодексу, зокрема із договорів.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного
кодексу України).

Строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду (ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу
України).

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу
України - якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

За змістом ст. ст. 526, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином та у
встановлений строк. Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений момент
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь - який
час.

Приписами ст. 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі обставини справи, на
яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

Між Снятинською районною державною
адміністрацією (надалі замовник) та
Відкритим акціонерним товариством
"Отинійська ПМК-150" (надалі виконавець)
укладено договір № 11 від 14.12.2010, згідно
п. 1.1. якого замовник доручає, а
виконавець зобов'язується виконати
"проведення заходів для боротьби з
шкідливою дією води на річці Крисівка в
с. Борщів Снятинського району", згідно
кошторисної документації.

Згідно пунктів 2.1., 2.1.1. договору,
замовник приймає на себе зобов'язання:
проводити контроль виконання робіт.
Оплату за виконані роботи провести на
підставі актів виконаних робіт форми
КБ-2 та форми КБ-3 на суму 66 047, 00 гривень.

Суд, дослідивши матеріали справи
встановив, що позивач свої зобов'язання
виконав належним чином, а саме провів
заходи для боротьби з шкідливою дією
води на річці Крисівка в с. Борщів
Снятинського району, що
підтверджується довідкою про вартість
виконаних будівельних робіт за грудень
2010 року на суму 66 047, 00 гривень та Актом
приймання виконаних будівельних робіт
за грудень 2010 року на суму 66 047, 00
гривень, які підписані обома сторонами
та скріплені круглими печатками.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач правомірно звернувся до
суду з позовом за захистом свого
інтересу, так як факт порушення
договірних зобов'язань
підтверджується матеріалами справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Однак, у матеріалах справи міститься
відзив на позовну заяву (Вх. № 7720/14 від
20.05.2014) та заява про застосування строку
позовної давності, де відповідач
просить суд застосувати до спірних
правовідносин строки позовної
давності та відмовити у позові у
повному обсязі.

У відповідності до абзацу 8 пункту 2.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
законом не встановлено вимог щодо
форми заяви сторони про сплив позовної
давності. Відтак її може бути викладено
у відзиві на позов або у вигляді
окремого клопотання, письмового чи
усного.

Таким чином, враховуючи обставини
справи, суд приходить до висновку про
можливість застосування строків
позовної даності, виходячи з
наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

У відповідності до п. 4.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" у зобов'язальних
правовідносинах, в яких визначено
строк виконання зобов'язання, перебіг
позовної давності починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
відповідне зобов'язання мало бути
виконане.

У відповідності до п. 2.1.1. договору
замовник зобов'язаний оплатити за
виконані роботи на підставі актів
виконаних робіт форми КБ-2 та форми КБ-3
на суму 66 047, 00 гривень.

Як видно з матеріалів справи акти
виконаних робіт форми КБ-3 та форми КБ-2в
підписані у грудні 2010 року, то момент
виконання грошового зобов'язання
настав у січні 2011 року. Загальний строк
позовної давності складає три роки.
Таким чином, у січні 2014 року
закінчились строки встановлені для
звернення за захистом порушеного
права.

Що ж до твердження представника
позивача про те, що у п. 5.3. договору
зазначено, що договір вступає в силу з
дати його підпису обома сторонами і діє
до виконання ними своїх зобов'язань
судом до уваги не беруться та
спростовуються абзацом 4 пункту 3.3. тієї
ж вищенаведеної Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів". У
відповідності до якого, умова
укладеного сторонами договору про те,
що останній діє до повного виконання
зобов'язань не є умовою про збільшення
позовної давності, оскільки остання за
своєю правовою природою є певним
періодом у часі (частина перша статті
251, стаття 256 Цивільного кодексу
України), який починається від
конкретного дня і спливає також у
певний момент часу.

У відповідності до пункту 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Отже, враховуючи наведене та відмову у
задоволенні заяви позивача щодо
поважності причин пропуску строків
позовної давності, у відповідності до
ст. 261 Цивільного кодексу України, суд
відмовляє в позові, у зв'язку із спливом
строку позовної давності.

Господарські витрати за правилами ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 8, 124, 129
Конституції України, ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ст. ст. 11, 251, 256, 257, 261, 267, 509, 526, 530,
629, 837, 846, 854 Цивільного кодексу України,
ст. 193 Господарського кодексу України,
ст. ст. 33, 34, 43, 49, 69, ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у позові Публічного
акціонерного товариства "Отинійська
пересувна механізована колона № 150" до
відповідача Снятинської районної
державної адміністрації про стягнення
заборгованості в сумі 66 047, 00 гривень за
договором підряду № 11 від 14.12.2010.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.06.14

Суддя
Михайлишин В. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

____________________________ Осудар І. Б. 10.06.14