ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р.
Справа № 920/226/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов
О.О., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Деркач Ю.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - Фанта Т.О. (довіреність
№15-2493 від 17.04.2014р.)

Христофоров О.В.
(довіреність №15-4518 від 04.06.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром",
м. Суми (вх. 861С/2) на рішення
господарського суду Сумської області
від 11.03.2014р. у справі №920/226/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
"Індустріалбанк", м. Запоріжжя,

до Публічного акціонерного товариства
"Сумихімпром", м. Суми,

про стягнення 42159366,62 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 11.03.2014р. (суддя Зражевський
Ю.О.) позовні вимоги задоволено;
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" (40003, м. Суми,
вул. Харківська п/в 12, )
на користь Публічного акціонерного
товариства акціонерний комерційний
банк "Індустріалбанк" (69037, м. Запоріжжя,
вул. 40 років Радянської України, 39Д, ) поточну заборгованість по
сплаті відсотків за користування
кредитом за договором кредиту (в
національній валюті) № 2305/1100/1/09 від
03.03.2009р. в сумі 3340086,33 грн., за договором
кредиту № 2305/1100/4/08 від 17.07.2008р. в сумі
25968064,47 грн., за договором кредиту (в
національній валюті) № 2305/1100/6/08 від
20.11.2008р. в сумі 12851215,82 грн., витрати по
сплаті судового збору в сумі 73080,00 грн.

Публічне акціонерне товариство
"Сумихімпром" з рішенням суду першої
інстанції не погодилось, звернулось до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Сумської
області від 11.03.2014р. по справі №920/226/14 та
прийняти нове рішення, яким відмовити
ПАТ АКБ "Індустріалбанк" в частині
стягнення 25964399,97 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014р.
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 22.05.2014 р. Розпорядженням
голови Харківського апеляційного
господарського суду від 04.04.2014р., для
розгляду даної справи визначено
колегію суддів у даному складі:
головуючий суддя Фоміна В.О., суддя
Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

22.04.2014р. на адресу апеляційного суду від
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якому він просить оскаржуване
рішення залишити без задоволення,
апеляційну скаргу відповідача без
задоволення, посилаючись на законність
та обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 22.05.2014р.
розгляд справи відкладено на 05.06.2014р.

Розпорядженням голови суду у зв'язку з
відпусткою судді Шевель О.В., для
розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов
О.О., суддя Хачатрян В.С.

В судовому засіданні 05.06.2014р. оголошено
перерву до 12.06.2014р.

10.06.2014р. на адресу апеляційного суду
надійшли доповнення до відзиву на
апеляційну скаргу, в яких позивач навів
додаткові пояснення до свого відзиву.

12.06.2014р. від позивача надійшли
додаткові пояснення до апеляційної
скарги.

В судовому засіданні 12.06.2014р.
представники відповідача зазначили, що
підтримують апеляційну скаргу, просять
її задовольнити та скасувати рішення
господарського суду Сумської області,
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову в
частині стягнення 25964399,97 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з`явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників присутніх
сторін, дослідивши доводи апеляційної
скарги в межах вимог, передбачених ст.
101 ГПК України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідно до договору
кредитної лінії (в національній валюті)
№ 2305/1100/1/09 від 03.03.2009р. з додатковими
угодами (кредитний договір-1) позивач
надав відповідачу кредит в розмірі
8000000,00 грн., а відповідач зобов'язався
повернути позивачу кредит в сумі 8000000,00
грн. шляхом сплати щомісячних платежів
відповідно до графіку, визначеному в п.
1.1. кредитного договору.

Відповідно до договору кредитної лінії
(в національній валюті) № 2305/1100/4/08 від
17.07.2008р. з додатковими угодами
(кредитний договір-2) позивач надав
відповідачу кредит в розмірі 53000000,00
грн., а відповідач зобов'язався:
повернути позивачу кредит у сумі 53000000,00
грн. шляхом сплати щомісячних платежів
відповідно до графіку, визначеному в п.
4.1. кредитного договору.

Відповідно до договору кредитної лінії
(в національній валюті) № 2305/1100/6/08 від
20.11.2008р. з додатковими угодами
(кредитний договір-3) позивач надав
відповідачу кредит в розмірі 26600000,00
грн. Відповідно до умов цього договору
відповідач зобов'язався: повернути
позивачу кредит у сумі 26600000,00 грн.
шляхом сплати щомісячних платежів
відповідно до графіку, визначеному в п.
1.1., 4.1. кредитного договору.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 24.10.2011р. порушено
провадження у справі про банкрутство
відповідача. Після порушення справи
про банкрутство, відповідачем не
здійснено повернення сум кредиту та не
виконані зобов'язання по кредитним
договорам № 2305/1100/1/09, № 2305/1100/4/08, №
2305/1100/6/08 щодо сплати щоквартально
відсотків за користування кредитними
коштами, в зв'язку з чим, позивачем до
господарського суду Сумської області
подавались позовні заяви про стягнення
заборгованості за відсотками,
нарахованими після порушення справи
про банкрутство ПАТ «Сумихімпром» (як
поточна заборгованість).

Рішенням господарського суду Сумської
області від 23.04.2012 року по справі №
5021/424/12 (залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 28.05.2012р.) з ПАТ
"Сумихімпром" на користь АКБ
"Індустріалбанк" стягнуто відсотків в
сумі 4536494,80 грн. за період з 24.10.2011 р. по
31.12.2011 р.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 13.09.2012 року по справі №
5021/1105/12 (частково зміненим постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 14.08.2013р.) з ПАТ
"Сумихімпром" на користь АКБ
"Індустріалбанк" стягнуто відсотків в
сумі 5832874,28 грн. за період з 01.01.2012р. по
29.03.2012р.

Отже, посилаючись на ст.ст. 526, 536, 1054 ЦК
України, ст. 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
в редакції до набрання чинності
законом від 22.12.2011р. №4212, позивач
просить стягнути з відповідача суму
заборгованості по відсоткам за
користування кредитними коштами,
згідно кредитних договорів № 2305/1100/1/09,
№ 2305/1100/4/08, № 2305/1100/6/08 за період з
30.03.2012р. по 31.12.2013р. у розмірі 42159366,62 грн.

Заперечуючи проти доводів позовної
заяви, відповідач зазначив, що,
керуючим санації в межах справи про
банкрутство прийнято рішення про
відмову від виконання кредитних
договорів, укладених з банками, в тому
числі із ПАТ АКБ «Індустріалбанк».
Вказане рішення затверджене комітетом
кредиторів ПАТ «Сумихімпром» на зборах
09.11.2012р. та оформлене протоколом
№09/11-КК.

Обгрунтовуючи позовну заяву, банк (з
яким погодився і суд першої інстанції)
посилався, зокрема на вищезазначені
рішення господарського суду Сумської
області від 23.04.12р. по справі №5021/424/12 та
від 13.08.2012р. по справі №5021/1108/12, які
набрали законної сили, а також на
рішення господарського суду Сумської
області від 21.02.2013р. по справі №5021/1949/12,
яке залишено без змін постановою
Вищого господарського суду України, в
якому зазначено, що відмова керуючого
санацією від виконання кредитних
договорів та договорів застави, як
підстава для розірвання договорів в
односторонньому порядку, може мати
місце лише після повернення кредиту та
сплати відсотків за користування
кредитними коштами до моменту такого
повернення.

Проте, слід звернути увагу, що рішення
господарського суду Сумської області
по справам №5021/424/12; №5021/1105/12 прийняті
до відмови керуючого санацією ПАТ
«Сумихімпром» у справі про банкрутство
від виконання спірних кредитних
договорів.

Що ж до посилання суду першої інстанції
на судові рішення по справі №5021/1949/12, в
яких суди першої та касаційної
інстанцій зробили висновок, що відмова
відповідача від виконання умов
кредитного договору має
супроводжуватись поверненням
отриманого та використання кредиту та
сплатою відсотків за користування ним,
колегія суддів вважає недоречним,
оскільки вказані твердження судів є
оцінкою наданих суду доказів та
правозастосуванням, а не фактами, які
не потребують доведення в цій справі, в
силу правил статті 35 ГПК України, з
урахуванням того, що такий висновок
суду касаційної інстанції був
зроблений при розгляді справи про інші
правовідносини між сторонами, з іншим
предметом та підставою позову.

Такої ж думки дотримується Верховний
Суд України у постанові від 19 грудня 2006
року у справі №46/08-06.

Також судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що нормами п. 5, п. 23
ч. 1 ст.1 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", в редакції до
набрання чинності законом від 22.12.2011р.
№4212, визначено, що зобов'язання
боржника, які виникли після порушення
справи про банкрутство є поточними
зобов'язаннями і на них не поширюється
дія мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК
України справи про банкрутство
розглядаються в порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції чинній станом на момент
порушення провадження у справі про
банкрутство), кредитор це юридична або
фізична особа, яка має у встановленому
порядку підтверджені документами
вимоги щодо грошових зобов'язань до
боржника, щодо виплати заборгованості
із заробітної плати працівникам
боржника, а також органи державної
податкової служби та інші державні
органи, які здійснюють контроль за
правильністю та своєчасністю
справляння єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство. До конкурсних кредиторів
відносяться також кредитори, вимоги
яких до боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Отже, зазначеною нормою чітко
визначено, що поточні вимоги кредитора
- це неоплачені боржником вимоги, які
виникли в процедурі банкрутства, за
період після порушення господарським
судом провадження у справі про
банкрутство і до винесення постанови
про визнання боржника банкрутом,
відкриття ліквідаційної процедури.

Статтею 17 цього закону в зазначеній
вище редакції, визначено коло
обов'язків керуючого санацією серед
яких - розглядати вимоги кредиторів
щодо зобов'язань боржника, які виникли
після порушення провадження у справі в
процедурі розпорядження майном та
санації.

В статті 25 цього закону вказано, що
ліквідатор серед своїх інших
повноважень може заявляти в
установленому порядку заперечення по
заявлених до боржника вимогах поточних
кредиторів за зобов'язаннями, які
виникли під час провадження у справі
про банкрутство, і є неоплаченими.

Відповідно до статті 31 вказаного
закону, визначено черговість
задоволення вимог кредиторів за
рахунок коштів, одержаних від продажу
майна банкрута, та зокрема у четверту
чергу задоволенню підлягають вимоги
кредиторів, не забезпечені заставою, у
тому числі і вимоги кредиторів, що
виникли із зобов'язань у процедурі
розпорядження майном боржника чи в
процедурі санації боржника.

Відповідно п. 7 статті 12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі: 7)
справи у спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
24.10.2011 року "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" визначено, що до
компетенції господарських судів
віднесено розгляд усіх справ про
банкрутство, а також справ у спорах з
майновими вимогами до боржника,
стосовно якого порушено справу про
банкрутство, за певними винятками
(пункт 7 частини першої статті 12 ГПК).
Зазначені справи відповідно до частини
другої статті 4-1 ГПК розглядаються в
порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законами України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та "Про банки і банківську діяльність".

Статтею 16 ГПК визначено виключну
підсудність господарських справ, та
відповідно до частини 9 цієї статті,
справи у майнових спорах, передбачених
пунктом 7 частини першої статті 12 цього
Кодексу, розглядаються господарським
судом, у провадженні якого перебуває
справа про банкрутство.

Отже, аналізуючи наведені норми
чинного законодавства, колегія суддів
дійшла висновку про те, що питання
правомірності нарахування та підстав
стягнення з відповідача суми
заборгованості по відсоткам за
користування кредитними коштами,
повинно вирішуватись у межах справи
про банкрутство відповідача, оскільки
такий спір безпосередньо пов'язаний із
здійсненням провадження в цій справі,
враховуючи, що сума заборгованості
виникла після порушення провадження у
справі про банкрутство останнього,
тобто є поточною.

Проте, позивач, звертаючись з окремим
позовом про стягнення поточної
заборгованості з відповідача та
зазначаючи про існування щодо
відповідача процедури банкрутства, не
довів належними доказами реалізацію
свого права на звернення до керуючого
санацією чи до суду з заявами про
визнання його поточної заборгованості.

А тому звернення позивача з окремим
позовом про стягнення поточної
заборгованості, на думку колегії
суддів, не відповідає належному
способу захисту порушених, на думку
позивача, його прав та інтересів,
відповідно до норм ГПК України та
Закону про банкрутство.

Таким чином, даний спір безпосередньо
пов'язаний із здійсненням провадження
у справі про банкрутство, тому підлягає
розгляду в межах справи про
банкрутство, а не у позовному
провадженні.

Отже, суд першої інстанції
безпідставно порушив за позовною
заявою банку позовне провадження про
стягнення поточної суми
заборгованості, оскільки вимоги
позовної заяви безпосередньо
випливають зі справи про банкрутство і
повинні розглядатися судом у межах
цієї справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Враховуючи наведене та виходячи із
системного аналізу положень ГПК
України, колегія суддів вважає, що
даний спір не підлягає вирішенню
господарським судом в порядку
позовного провадження.

Дійшовши викладеного висновку та у
зв'язку із припиненням провадження у
справі не підлягають задоволенню
апеляційні вимоги про прийняття нового
рішення у справі та задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1, ст. 103, ст. 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,
одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Провадження у справі припинити.

Повний текст постанови складено
13.06.2014р.

Головуючий суддя
В.О. Фоміна

Суддя
О.О. Крестьянінов

Суддя
В.С. Хачатрян