КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р. Справа№ 910/25293/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Сядро О.В.

від відповідача - 1 не з`явився

від відповідача - 2 Корнєва М.В.

від третьої особи - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства «Херсонський суднобудівний
завод» на рішення Господарського суду
міста Києва від 02.04.2014 року (суддя
Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Херсонський
суднобудівний завод»

до Публічного акціонерного
товариства «Кредитпромбанк»

Публічного
акціонерного товариства «Банк 3/4»

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача

Публічне акціонерне
товариство «Дельта банк»

про визнання недійсним
договору про відступлення права
вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Херсонський
суднобудівний завод» звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до ПАТ «Кредитпромбанк», ПАТ
«Банк 34» про визнання недійсним
договору.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 02.04.2014 року в задоволенні
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій вказує, що
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з`ясуванні обставин, що
мають значення для справи, а тому
просить суд скасувати рішення
Господарського суду м. Києва від 02.04.2014
року та постановити нове, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2014 року
колегією суддів прийнято до
провадження апеляційну скаргу і
призначено до розгляду.

Представник позивача та відповідача - 2
в судове засідання з`явилися та надали
усні пояснення стосовно предмету
спору.

Представник відповідача - 1 та третьої
особи в судове засідання на вказану
дату не з`явилися, про день та час
розгляду апеляційної скарги були
повідомлені належним чином, причини
неявки суду не відомі.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача - 2, дослідивши
наявні матеріали справи, встановив
наступне:

31.05.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк»
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство
«Кредитпромбанк») та Відкритим
акціонерним товариством «Херсонський
суднобудівний завод»
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Херсонський
суднобудівний завод») був укладений
кредитний договір № 04.1/23/07-КЛТ.

Відповідно до умов договору
встановлювалась процедура та умови
надання банком у майбутньому кредитів
(траншів) позичальнику в національній
валюті України або в доларах США та
ЄВРО з частковою конвертацією у
національну валюту в межах загальної
суми, еквівалентної 40 146 000 доларів США.
За офіційним курсом НБУ на дату
укладання кожної додаткової угоди до
цього договору про надання кредиту.

28.02.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та
ПАТ «Банк 3/4» був укладений договір про
відступлення права вимоги.

Згідно із п.1.1 договору первісний
кредитор передає (відступає) новому
кредитору право вимоги до боржника (ПАТ
«Херсонський суднобудівний завод») та
майнових поручителів, що належать
первісному кредитору на підставі
кредитного договору №04.1/23/07-КЛТ від
31.05.2007 року зі змінами та доповненнями
та забезпечувальних договорів, а новий
кредитор приймає зазначене вище право
вимоги та зобов'язується
перераховувати первісному кредитору
кошти у сумі ціни права вимоги на
умовах, які визначені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору, новий
кредитор після переходу до нього права
вимоги стає кредитором за кредитним
договором, укладеним між первісним
кредитором і боржником та одержує
право замість первісного кредитора
вимагати від боржника належного
виконання ним зобов'язання за таким
кредитним договором та від боржника та
майнових поручителів зобов'язань за
забезпечувальними договорами в межах
переданого права вимоги. Права
кредитора за кредитним договором та
забезпечувальними договорами
переходять до нового кредитора у
повному обсязі.

Пунктом 4.2 договору визначено, що
станом на дату укладання сторонами
цього договору розмір заборгованості
боржника перед первісним кредитором
складає 51 181 792,70 дол. США, що за курсом
НБУ станом на дату укладання цього
договору становить 409 096 069,06 грн. та 18 863
877,61 грн.

Згідно п. 5.1 договору, сторони
домовились, що ціна права вимоги
становить 49 442 383,64 дол. США, що за курсом
НБУ станом на дату укладення цього
договору становить 395 192 972,44 грн. та 18 863
877,61 грн. без ПДВ.

Новий кредитор здійснює оплату
первісному кредитору за відступлення
права вимоги за цим договором в
гривнях, шляхом перерахування коштів
на рахунок первісного кредитора в
безготівковій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Звертаючись із позовом до суду, позивач
як підставу для недійсності договору
відступлення визначає вчинення
правочину особами, які не мають
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, внаслідок відсутності
рішення загальних зборів акціонерів
відповідача-1 та відповідача-2 про
укладення оспорюваного договору, тобто
договір суперечить вимогам чинного
законодавства України, а саме ст.70
Закону України «Про акціонерні
товариства» від 17.09.2008 року, а також
порушує права та охоронювані законом
інтереси позивача, з огляду на те, що
договір про відступлення права вимоги
є значним правочином, але укладався без
відповідного рішення загальних зборів
акціонерів відповідача-1 та
відповідача-2.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом. При
цьому, якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень ст. 518 ЦК України
боржник має право висувати проти
вимоги нового кредитора у зобов'язанні
заперечення, які він мав проти
первісного кредитора на момент
одержання письмового повідомлення про
заміну кредитора. Якщо боржник не був
письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, він має право
висунути проти вимоги нового кредитора
заперечення, які він мав проти
первісного кредитора на момент
пред'явлення йому вимоги новим
кредитором або, якщо боржник виконав
свій обов'язок до пред'явлення йому
вимоги новим кредитором, - на момент
його виконання.

Таким чином, якщо інше не встановлено
договором або законом, відступлення
права вимоги є двостороннім
правочином, в якому сторонами є
первісний кредитор і новий кредитор. У
цьому випадку боржник - не є стороною у
цьому правочині, а лише наділений
правом не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 ст. 517
ЦК України) та правом висувати проти
вимоги кредитора заперечення (ст. 518 ЦК
України).

Як вірно було встановлено судом першої
інстанції, позивач у справі - ПАТ
«Херсонський суднобудівний завод» не є
стороною договору про відступлення
права вимоги від 28.02.2013 року, який ним
оспорюється.

В силу положень ст. 204 Цивільного
кодексу України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Як зазначалося, згідно п. 5.1 договору,
ціна права вимоги складала у загальній
сумі 414 056 850,05 грн.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 статті 70 Закону
України «Про акціонерні товариства»,
рішення про вчинення значного
правочину, якщо ринкова вартість майна
або послуг, що є його предметом,
становить від 10 до 25 відсотків вартості
активів за даними останньої річної
фінансової звітності акціонерного
товариства, приймається наглядовою
радою.

Якщо ринкова вартість майна або послуг,
що є предметом значного правочину,
перевищує 25 відсотків вартості активів
за даними останньої річної фінансової
звітності акціонерного товариства,
рішення про вчинення такого правочину
приймається загальними зборами за
поданням наглядової ради.

Відповідно до звіту про фінансову
звітність ПАТ «Кредитпромбанк» станом
на 31.12.2012 року вартість його активів
склала 11 217 859 000 грн., тобто 10% від якої
складає 1 121 785 900 грн., а 25% - 2 804 464 750 грн.

З чого слідує, що для ПАТ
«Кредитпромбанк» договір про
відступлення права вимоги від 28.02.2013
року не був значним, що як наслідок, не
потребував рішення загальних зборів
банку.

В матеріалах справи також наявний звіт
про фінансову діяльність за 2012 рік,
відповідно до якого активи ПАТ «Банк
3/4» становлять 2 209 986 000 грн., 10% від якої
становить 220 998 600 грн., а 25% - 552 496 500 грн.

Дотримуючись вимог ч. 1 ст. 70 Закону
України «Про акціонерні товариства»
акціонером ПАТ «Банк 3/4» ОСОБА_4, що є
власником 2 670 000 000 штук простих іменних
акцій ПАТ «Банк 3/4», що складає 100%
статутного капіталу банку прийнято
рішення № 2/1 від 27.02.2013 року про
затвердження рішення кредитного
комітету банку від 27.02.2013 року, про
викуп заборгованості ПАТ «Херсонський
суднобудівний завод» за кредитним
договором від 31.05.2007 року №04.1/23/07-КТЛ у
ПАТ «Кредитпромбанк».

Отже, вищезазначені документи повністю
спростовують викладене у позовній
заяві.

Відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і
наслідки недійсності правочину можуть
бути передбачені винятково законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Жодних належних доказів недійсності
укладеного відповідачами договору про
відступлення права вимоги від 28.02.2013
року, позивачем не надано, а відтак
викладене у позовній заяві з цього
приводу є безпідставним.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

У позовній заяві, не вказується та не
конкретизується у чому саме полягає
порушення прав та інтересів ПАТ
«Херсонський суднобудівний завод»,
пов'язане із укладенням договору про
відступлення права вимоги між
відповідачами.

При відступленні права вимоги,
відбувається заміна сторони у
зобов'язанні, тобто новий кредитор
набуває прав первісного кредитора і
недійсність основного договору має
наслідки для нього, оскільки він є
стороною такого договору внаслідок
заміни.

За недійсність переданої вимоги перед
новим кредитором несе
відповідальність первісний кредитор,
що прямо передбачено ст. 519 ЦК України, а
відтак права боржника договором про
відступлення права вимоги за наведених
обставин, не порушуються.

Що стосується твердження позивача щодо
розміру суми зобов'язання позивача,
який зафіксовано у договорі про
відступлення права вимоги, то вказана
обставин не може впливати на його
дійсність.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та надані позивачами докази,
враховуючи вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно з`ясовано обставини справи,
винесено рішення у відповідності до
норм матеріального і процесуального
права, з повним з`ясування обставин, що
мають значення для справи, правомірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Херсонський суднобудівний
завод», а тому апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
«Херсонський суднобудівний завод» не
підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Херсонський
суднобудівний завод» залишається без
задоволення, судові витрати,
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Херсонський
суднобудівний завод» залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду м. Києва від 02.04.2014 року у справі №
910/25293/13- без змін.

Матеріали справи № 910/25293/13 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов