КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2014 р.
Справа№ 910/20846/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників сторін:

від позивача: Ситник С.Г., Колісник Б.О. -
представники за довіреностями,

від відповідача: Ремінська С.П. -
представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Агрофірма "Троянда"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 20.03.2014р.

у справі №910/20846/13 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "ІКС 5 РІТЕЙЛ ГРУП УКРАЇНА"

до Приватного акціонерного товариства
"Агрофірма "Троянда"

про стягнення 529 890,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року Приватне акціонерне
товариство "ІКС 5 РІТЕЙЛ ГРУП УКРАЇНА"
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Агрофірма "Троянда"
(далі-відповідач) про стягнення 529 890,83
грн. безпідставно набутих коштів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 року у справі №910/20846/13
позов задоволено. Присуджено до
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Агрофірма "Троянда" на
користь Приватного акціонерного
товариства "ІКС 5 РІТЕЙЛ ГРУП УКРАЇНА"
безпідставно набутих коштів в розмірі
529 890,83 грн. та судового збору в розмірі 6
889,94 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що з
прийняттям Державною екологічною
інспекцією у м. Києві Рішення № 15 про
заборону використання орендованого
приміщення, позивач в силу положень ч.6
cт.762 Цивільного кодексу України
звільнений від сплати орендної плати
за весь період, протягом якого він не
міг використовувати об'єкт оренди,
тобто з 07.03.13р. по 10.07.1Зр. (до моменту
скасування Рішення № 15 Київським
апеляційним адміністративним судом).

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції від 20.03.2014р.,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначене рішення суду та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин господарським судом, що мають
значення для вирішення справи та не
неправильне застосування останнім
норм матеріального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення суду - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та відзиву, дослідивши матеріали
справи та заслухавши представника
позивача, судова колегія встановила
наступне:

08.10.2010р. між позивачем, як орендарем, та
відповідачем, як орендодавцем, був
укладений Договір оренди нежитлового
приміщення (далі-Договір), відповідно
до умов якого орендодавець
зобов'язався передати, а позивач
прийняти в строкове платне
користування Приміщення за адресою:
м.Київ, вул. Вишгородська, 45-А/5,
загальною площею 642,50 кв.м.

Згідно із п.4.4 Договору орендар
зобов'язується вести свою діяльність у
Приміщенні відповідно до Дозволеного
використання згідно умов даного
Договору та відповідно до норм чинного
законодавства України.

Підпунктом 31.1 пункту 31.1 Договору
сторони погодили, що незалежно від
інших умов цього Договору,
орендодавець не несе відповідальності
за будь-які збитки орендаря в тому
числі у зв'язку з будь-якою упущеною
вигодою, неодержаними доходами або
іншими непрямими або прямими збитками
орендаря.

У відповідності до п.12.1-12.4 Договору за
користування Приміщенням орендар
зобов'язаний сплачувати за 1 кв.м.
приміщення орендну плату в розмірі 197,75
грн., в т.ч. ПДВ, за календарний місяць
оренди. Орендна плата починає
обчислюватися з моменту передачі
Приміщення на підставі Акту
прийому-передачі Приміщення згідно із
п.4.3 Договору.

Згідно із п.7.1 Договору строк
використання орендарем Приміщення за
даним Договором складає 13 (тридцять)
років з дати відкриття (дати підписання
Акту прийому-передачі Приміщення) і
закінчується в день припинення дії
цього Договору.

Так, на виконання умов договору
відповідач передав позивачу
Приміщення за адресою: м.Київ, вул.
Вишгородська, 45-А/5, загальною площею
642,50 кв.м., що підтверджується Актом
приймання-передачі від 08.10.2010р.,
підписаний та скріплений печатками
сторін без зауважень.

30.09.2013р. між сторонами було укладено
Договір про розірвання Договору оренди
нежитлового приміщення від 08.10.2010р.,
відповідно до умов якого сторони
домовилися розірвати з 01.10.2013р. за
згодою сторін Договір оренди. Також,
сторони домовилися, що орендар
зобов'язаний повернути орендодавцю з
платного строкового користування
нежитлове приміщення за адресою:
м.Київ, вул. Вишгородська, 45-А/5,
загальною площею 642,50 кв.м., не пізніше
30.09.2013р.

Так, на виконання умов Договору про
розірвання Договору оренди
нежитлового приміщення від 08.10.2010р.,
30.09.2013р. позивач повернув, а відповідач
прийняв з платного строкового
користування нежитлове приміщення за
адресою: м.Київ, вул. Вишгородська, 45-А/5,
загальною площею 642,50 кв.м., що
підтверджується Актом
приймання-передачі (повернення
Приміщення), підписаний та скріплений
печатками сторін без претензій одна до
одної (п.2 Акту).

Предметом спору є вимога позивача про
стягнення з відповідача 529 890,83 грн. -
безпідставно набутих коштів.

Обґрунтовуючи підставу позову, позивач
посилається на те, що в період з 07.03.2013р.
по 10.07.2013р. останній не міг
використовувати орендоване Приміщення
через прийняття Державною екологічною
інспекцією у м.Києві Рішення №15 та
заборону використання орендованого
Приміщення, а тому у відповідності ч.6
ст.762 Цивільного кодексу України він
звільнений від орендної плати за даний
період часу.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що
сплачені відповідачу за оренду
Приміщення грошові кошти в розмірі 529
890,83 грн. за період 07.03.2013р. по 10.07.2013р.
повинні бути стягнуті з відповідача, як
безпідставно набуті кошти.

Дану позицію позивача підтримав суд
першої інстанції задовольнивши
позовні вимоги.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення суду, дійшла до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції - скасуванню з
наступних підстав.

Підставою виникнення цивільних прав та
обов`язків є, зокрема, договори та інші
правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст.759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно за плату на певний строк.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 767 ЦК України
наймодавець зобов'язаний передати
наймачеві річ у комплекті і у стані, що
відповідає умовам договору.

Наймач звільняється від плати за весь
час протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає (ч.6 ст.762 ЦК України).

Судова колегія враховуючи
вищевикладене зазначає, що в розрізі
правовідносин, що є предметом спору,
відсутні підстави для застосування
положень частини 6 статті 762 Цивільного
кодексу України про те, що орендар
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає, на яку послався
позивач та суд першої інстанції при
обґрунтуванні рішення, оскільки після
отримання майна в оренду позивач не
скористався в спірний період
передбаченими статтями 762 та 784
Цивільного кодексу України правами
щодо розірвання договору або щодо
зменшення орендної плати. Також,
позивач не повідомляв в спірний період
відповідача про прийняте Державною
екологічною інспекцією в м.Києві
Рішення №15, оплативши орендну плату на
виконання виставлених відповідачем
рахунків та відповідно підписавши Акти
надання послуг за період з березня по
липень 2013р. без зауважень. Крім того, як
свідчить Акт приймання-передачі
(повернення Приміщення) від 30.09.2013р.
позивач повернув, а відповідач прийняв
об'єкт оренди без претензій один до
одного (п.2 Акту).

Враховуючи вищенаведені обставини,
твердження позивача, що грошові кошти в
сумі 529 892,83 грн. є безпідставно набуті в
розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу
України судова колегія вважає не
обґрунтованим та не доведеним.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується з доводами апелянт, що
оскаржуване рішення першої інстанції,
яким задоволено позовні вимоги,
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для
вирішення справи та не неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а тому підлягає скасуванню.

Стосовно поданих клопотань позивача та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДОНТ ВОРІ БІ ХЕПІ»
про заміну сторони у даній справі,
судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
14.01.2013р. між позивачем, як кредитором, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДОНТ ВОРІ БІ ХЕПІ»,
як поручителем, був укладений договір
поруки №11, відповідно до умов якого
поручитель зобов'язується відповідати
перед кредитором за виконання усіх
зобов'язань відповідача, що виникають
по Договору оренди нежитлового
приміщення від 08.10.2010р., який укладений
між позивачем та відповідачем.

21.03.2014р. позивач надіслав Товариству з
обмеженою відповідальністю «ДОНТ ВОРІ
БІ ХЕПІ» вимогу №69, в якій повідомив
останнього, що 20.03.2014р. було прийнято
оскаржуване рішення суду першої
інстанції, яким стягнуто з відповідача
на користь позивача 529890,83 грн., та
просив в 3-х денний строк виконати
зобов'язання за договором поруки №11.

21.03.2014р. між позивачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ДОНТ ВОРІ
БІ ХЕПІ» було укладено договір про
виконання поручителем зобов'язань №27П.

З пункту 1.2 Договору №27П вбачається, що
враховуючи отриману Товариством з
обмеженою відповідальністю «ДОНТ ВОРІ
БІ ХЕПІ» (поручителем) вимогу позивача
(кредитора) №69 від 21.03.2014р. та
оскаржуване рішення суду першої
інстанції уклали цей договір про
виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДОНТ ВОРІ БІ ХЕПІ»
(поручителем) зобов'язань відповідача
(боржника).

Згідно із п.2.2 Договору №27П Товариство
з обмеженою відповідальністю «ДОНТ
ВОРІ БІ ХЕПІ» відповідно до Договору
порурики№11 від 14.01.2013р. та вимоги
позивача №69 від 21.03.2014р. зобов'язане
сплатити 529 890,83 грн.

У відповідності до п.2.4 Договору №27П
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДОНТ ВОРІ БІ ХЕПІ»
(п.2.2 Договору №27П) є такими, що
припинені в повному обсязі з моменту
підписання цього Договору.
Заборгованість Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДОНТ ВОРІ БІ ХЕПІ»
пере позивачем, що визначена п.2.2 цього
Договору відсутня.

З викладеного випливає, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «ДОНТ ВОРІ
БІ ХЕПІ» фактично виконало
зобов'язання за Договором поруки №11, на
підставі оскаржуваного рішення суду
першої інстанції від 20.03.2014р., яке не
набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене та те, що
оскаржуване рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, як
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для
вирішення справи та не неправильним
застосуванням норм матеріального
права, судова колегія прийшла до
висновку про відсутність підстав для
задоволення зазначених вище клопотань.

Судова колегіє звертає увагу на те, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДОНТ ВОРІ БІ ХЕПІ»
не позбавлене правом звернутися до
позивача відповідно до чинного
законодавства з вимогою про повернення
відповідних грошових коштів.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені та зазначені судом
обставини, сторонами не надано.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції - скасуванню; в
позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог ст.49
ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Агрофірма
"Троянда" на рішення Господарського
суду міста Києва від 20.03.2014р. у справі
№910/20846/13 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 20.03.2014 року у справі
№910/20846/13 скасувати.

3. В позові Приватному
акціонерному товариству "ІКС 5 РІТЕЙЛ
ГРУП УКРАЇНА" відмовити.

4. Стягнути з Приватному
акціонерному товариству "ІКС 5 РІТЕЙЛ
ГРУП УКРАЇНА" (03022, м. Київ, вул.
Васильківська, 34; код 30725116) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Агрофірма "Троянда" (04123, м. Київ, вул.
Осиповського, 1-А; код 03359658) 5 298 (п'ять
тисяч двісті дев'яносто вісім) грн. 91
коп. витрат по оплаті судового збору.

5. Доручити Господарському суду
міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи №910/20846/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 12.06.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв