ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.06.14р. Справа № 904/3093/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до Міського комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі", м. Дніпропетровськ

про стягнення 85 895, 25 грн. за договором
поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 747
від 03.06.2013 р.

Від відповідача: Іщенко Ю.С.,
довіреність № 28 від 04.02.2014 р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особи-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду з
позовом про стягнення з Міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" суми основного боргу у розмірі
81 373,20 грн., 3 % річних - 1 269,11 грн.,
інфляційних - 3 252,94 грн. за договором
поставки № 029-13-Т від 04.01.2013 р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням Відповідачем зобов'язань за
договором щодо своєчасної та повної
оплати вартості поставленого товару.

06.06.2014р. позивачем надано заяву про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої він просить стягнути 3 % річних -
1 269,11 грн., інфляційних - 3 252,94 грн. за
договором поставки № 029-13-Т від 04.01.2013 р.

Дану заяву позивача суд розцінює, як
заяву про зменшення позову, оскільки у
цій заяві він сам зазначає про сплату
суми основного боргу у повному обсязі
та просить стягнути з відповідача лише
3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму
ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачені
частиною четвертою статті 22 ГПК
України права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги, що позивачем дотримано порядку
подання заяви про збільшення позовних
вимог відповідно до норм чинного
законодавства, господарський суд
приймає заяву позивача про зменшення
позовних вимог до розгляду.

Відповідач надав клопотання в якому
повідомляє про оплату ним суми
основного боргу та просить зменшити
розмір нарахованих 3% річних та
інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 20.05.2014р. розгляд справи
відкладався до 10.06.2014р.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу сторонами не
подавалось.

У судовому засіданні 10.06.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013р. між Приватним підприємцем
ОСОБА_1 (далі - Позивач, Постачальник) та
Міським комунальним підприємством
«Дніпропетровські міські теплові
мережі» (далі - Відповідач, Покупець)
укладено договір поставки №029-13-Т
(надалі - Договір), відповідно до умов
якого Постачальник зобов'язався
поставити і передати у власність
Покупцеві певний товар, а Покупець
зобов'язується прийняти цей товар та
своєчасно здійснити його оплату в
порядку та на умовах, визначених у
цьому договорі (п.1.1. Договору).

Загальна сума договору - 900 000, 00 грн., в
тому числі ПДВ (п. 1.5. Договору).

Відповідно п. 5.1. Договору Покупець
оплачує товар, що є предметом поставки
за цим договором за ціною, що діяла на
момент поставки, яка вказана у
рахунках-фактури.

Згідно п. 5.2. Договору ціна у накладних
за цим договором зазначена з
врахуванням ПДВ.

Поставка здійснюється Постачальником
на підставі замовлення Покупця (п. 6.1.
Договору).

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що
товар повинен бути поставлений
Покупцеві в строки узгоджені між
сторонами, але в будь-якому випадку не
більше 5 робочих днів після оплати.

Строк поставки може бути змінений за
згодою сторін, про що сторони повинні
укласти додаткову угоду, підписану
уповноваженими представниками (факсом,
письмовим повідомленням, телеграмою).

Відповідно п. 6.2. Договору при поставці
тору, Постачальник зобов'язаний надати
Покупцеві наступні документи:

- товарну накладну на партію
товару;

- податкову накладну на партію
товару;

- сертифікат якості на кожну
партію товару.

Датою постачання товару є дата
складання товарної накладної
встановленої форми, підписаної
повноважними представниками сторін (п.
6.3. Договору).

Згідно п. 7.1. Договору розрахунок: 100%
передплата, згідно встановлених
рахунків на кожну партію товар.

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2013р., якщо
жодна сторона не вимагає припинення
дії договору, термін дії договору
продовжується на наступний рік (п. 11.1.
Договору).

Позивачем Відповідачеві було
поставлено товар на загальну суму 221
638,80 грн., що підтверджується
видатковими накладними (а.с. 39-59),
отримання товару по вказаним накладним
підтверджується підписом повноважного
представника покупця за довіреностями
(а.с. 60-74).

Позивачем були виставлені
Відповідачеві рахунки на оплату за
поставлений товар на загальну суму 221
638,80 грн. (а.с. 18-38).

Проте Відповідач в строк, визначений
Договором поставки, оплатив товар лише
частково у сумі 124 628,80 грн., що
підтверджується банківськими
виписками (а.с. 75-81).

Позивачем на адресу Відповідача
надсилались листи: № 04/02-1 від 04.02.2014р.
(отриманий 04.02.2014р.), №19/02-1 від 19.02.2014р.
(отриманий 19.02.2014р.), № 03/04-1 від 03.04.2014р.
(отриманий 03.04.2014р.) (а.с. 83-85), з
проханням оплатити заборгованість за
договором.

Відповідачем здійснено часткову
оплату у сумі 15 636,80 грн., що
підтверджується банківською випискою
(а.с. 82).

Враховуючи, що Відповідачем отриманий
товар оплачено частково, Позивач
звернувся до суду за захистом свого
порушеного права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представників сторін, суд прийшов до
висновку про задоволення спору на
підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України, а саме цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
непередбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, є правовідносинами
поставки, які регулюються нормами
законодавства про поставку товару в
тому числі параграфом 3 глави 54
Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько -
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між
сторонами у справі суд кваліфікує як
взаємовідносини, що випливають із
договору поставки, згідно якого та в
силу ст. 712 Цивільного кодексу України,
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем на адресу Відповідача
надсилався лист № 10/04-1 від 10.04.2014р.
(отриманий 10.04.2014р.) з проханням
оплатити заборгованість за договором у
сумі 81 373,20 грн.

Відповідачем заборгованість у сумі 81
373,20 грн. оплачена після звернення
позивача з позовом до суду, що
підтверджується банківськими
виписками від 20.05.2014р. на суму 30
000,00 грн., від 21.05.2014р. на суму 30 000,00 грн.,
від 22.05.2014р. на суму 21 373,20 грн. (а.с. 93-95).

На підставі чого, позивач в уточненнях
позовних вимог просить стягнути з
відповідача 3 % річних у сумі 1 269,20 грн.
та інфляційні втрати у сумі 3 252,94 грн.
за період з 13.11.2013р. по 30.04.2014р.

Пунктом 9.1. Договору встановлено, що у
випадку порушення своїх зобов'язань за
цим договором сторони несуть
відповідальність, визначену цим
договором та чинним законодавством
України. Порушенням зобов'язання є його
невиконання або неналежне виконання,
тобто виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом
встановлено, що вони за період
прострочення з 13.11.2013р. по 30.04.2014р.
становлять 1 269,11 грн. та підлягають до
стягнення.

Інфляційні втрати за період з 13.11.2013р.
по 30.04.2014р. у сумі 3 252,94 грн. нараховані
вірно та підлягають до стягнення.

Що стосується клопотання відповідача
про зменшення розміру 3% річних та
інфляційних втрат, то воно задоволенню
не підлягає на підставі наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання. За змістом
вказаної норми, зменшення розміру
неустойки є правом, а не обов'язком,
суду, яке застосовується у виняткових
випадках.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу
України у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

Щодо інфляційних втрат та 3% річних, то
ці суми не є штрафними санкціями,
оскільки вони носять компенсаційний
характер, а можливість зменшення
компенсаційних витрат закон не
передбачає.

На підставі викладеного позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі з стягненням з Відповідача на
користь Позивача 3% річних - 1 269,11 грн. та
інфляційних втрат - 3 252,94 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
України, приймаючи до уваги, що спір
доведено до розгляду в суді з вини
відповідача, суд вважає за можливе
покласти на нього судові витрати у
справі в повному обсязі.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22,
33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Міського комунального
підприємства «Дніпропетровські міські
теплові мережі» (49044, м.
Дніпропетровськ, просп. Карла Маркса,
буд. 37, ) на користь
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (49101,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)
3% річних - 1 269,11 грн. (одна тисяча двісті
шістдесят дев'ять грн. 11 коп.),
інфляційних втрат - 3 252,94 грн. (три
тисячі двісті п'ятдесят дві грн. 94 коп.);
витрат по сплаті судового збору - 1 827,00
грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім
грн. 00 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 11.06.2014р.

Суддя Н.Г. Назаренко