ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2014 р.
Справа № 914/901/14

За позовом: Київського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України, м.
Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трейд Проперті
Груп», м. Львів

за участю третьої особи1: Центрального
територіального управління
капітального будівництва, м. Київ

за участю третьої особи2:
Івано-Франківської
квартирно-експлуатаційної частини, м.
Івано-Франківськ

за участю третьої особи3: ОСОБА_2, м.
Івано-Франківськ

про: визнання недійсним договору,
відшкодування збитків в порядку
подвійної реституції

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Емха Л.М.

Представники сторін:

від прокуратури: Пандяк М.І. прокурор

від позивача: Гудима В.О. (довіреність №
220/212/д від 03.03.2014 року)

від відповідача: Довгий І.О. -
довіреність від 22.04.2014 р.

від третіх осіб 1, 2, 3: не з'явилися

Прокурору, представникам позивача та
відповідача роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 29 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 02.06.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Київським прокурором з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері подано позов в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трейд Проперті
Груп» за участю третьої особи
Центрального територіального
управління капітального будівництва
про визнання недійсним договору,
відшкодування збитків в порядку
подвійної реституції.

Ухвалою суду від 21.03.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 07.04.2014 року.
Ухвалою суду від 07.04.2014 року розгляд
справи відкладено на 23.04.2014 року. В
судовому засіданні 23.04.2014 року
оголошено перерву до 20.05.2014 року.
Ухвалою суду від 29.04.2014 року продовжено
строк розгляду спору, залучено
Івано-Франківську
квартирно-експлуатаційну частину та
ОСОБА_2 до участі в розгляді справи в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.
Ухвалою суду від 20.05.2014 року розгляд
справи відкладено на 02.06.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
укладений між Міністерством оборони
України та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Трейд Проперті
Груп» Договір купівлі і продажу
нерухомості в регіонах України від
30.11.2011 р. вчинено під впливом обману,
який полягає в тому, що продавцем
передано позивачу квартиру, яка не
відповідає вимогам ДБН. Відтак, позивач
просить суд визнати недійсним
укладений договір купівлі і продажу, та
стягнути з відповідача збитки у
подвійному розмірі, застосувавши
санкцію, визначену частиною 2 статті 230
Цивільного кодексу України. При цьому
прокурором визначено розмір збитків
вартістю квартири.

В прохальній частині позовної заяви
міститься заява позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову,
відповідно до якої позивач просить суд
з метою забезпечення позовних вимог
накласти арешт на наявні розрахункові
рахунки товариства з обмеженою
відповідальністю «Трейд Проперті
Груп» в сумі ціни позову.

Розглянувши подані на розгляд суду
позовні матеріали, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для вжиття
заходів до забезпечення позову в цій
справі з огляду на наступне.

Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду. У випадку
звернення до суду з клопотанням про
забезпечення позову заявник повинен
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

Відповідно до положень п. 3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №16 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову», саме лише
посилання в заяві на потенційну
можливість ухилення відповідача від
виконання судового рішення без
наведення відповідного обґрунтування
не є достатньою підставою для
задоволення відповідної заяви.

Київським прокурором з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері не
було наведено суду належних доказів та
з матеріалів справи судом не
встановлено обставин, які б указували
на очевидну небезпеку заподіянню шкоди
правам, свободам та інтересам позивача.
Припущення про існування можливості,
що незастосування заходів може
утруднити або зробити неможливим
подальше виконання рішення
господарського суду, не є підставою для
вжиття заходів до забезпечення позову
шляхом накладення арешту на
розрахункові рахунки відповідача.

Прокурор в судове засідання з'явився,
позовні вимоги підтримав, просив позов
задоволити повністю. Крім того,
прокурором заявлено усне клопотання
про призначення судової
будівельно-технічної експертизи, яке
судом відхилене з огляду на наявність:
1) висновку експертизи в межах розгляду
кримінального провадження, 2) свідоцтва
про право власності на квартиру.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, подав через
канцелярію суду клопотання (вх.№23917/14
від 02.06.2014 р.), в якому просив суд при
прийнятті рішення по вказаній справі, у
разі відмови в позові повністю або
частково, звільнити позивача від
сплати судового збору.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позову заперечив повністю з підстав,
наведених у поданому 19.05.2014 року через
канцелярію суду відзиві вх.№21344/14 на
позовну заяву. Зокрема, зазначив, що
ТзОВ «Трейд Проперті Груп» набуло
права власності на спірну квартиру
згідно Договору купівлі-продажу № 123
від 15.09.2011 р., що був укладений з ТзОВ
«Турбота». Про завершення будівництва
об'єкту та його готовність свідчить акт
готовності об'єкта до експлуатації від
01.03.2011 р. та сертифікат відповідності
№ІФ000358 від 18.03.2011 р. Згідно акту №64/2 від
30.09.2011 р. ТзОВ «Турбота» передало, а
ТзОВ «Трейд Проперті Груп» прийняло у
власність квартири. Після цього
відповідач оформив на себе право
власності на квартири. Згідно з актом
обстеження спірної квартири від 04.12.2012
р. встановлено, що будівельно-монтажні
роботи виконано відповідно до
тендерної документації та
відповідають ДБН.

Треті особи1,2 явки повноважних
представників в судове засідання не
забезпечили, письмового пояснення по
суті позову не надали, причин неявки не
повідомили.

20.05.2014 року третьою особою3 через
канцелярію суду подано письмове
пояснення вх.№21601/14, в якому зазначено,
що всі 16 квартир мають бути виділені
черговикам і підстав для скасування
договорів немає, а заявлений позов не
підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін, повно та
об'єктивно дослідивши докази в їх
сукупності, суд встановив наступне.

30.11.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Трейд Проперті
Груп» (продавець) та Міністерством
оброни України (покупець) укладено
договір купівлі і продажу нерухомості
в регіонах України (надалі - Договір).
Предметом цього договору є закупівля у
2011 році квартир у регіонах України для
військовослужбовців Збройних Сил
України на вторинному ринку, яка
здійснюється за рахунок Державного
бюджету України. Об'єктом договору є
квартира №110 по вулиці Гетьмана Мазепи,
будинок 175-А, корпус 8, у місті
Івано-Франківськ, загальною площею 60,8
м2.

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру правочинів №10722542 від 30.11.2011 р.
Міністерство оборони України набуло у
власність від відповідача за договором
від 30.11.2011 р. (за реєстровим №378) право
власності на квартиру 110 по вулиці
Гетьмана Мазепи, будинок 175а, корпус 8, у
місті Івано-Франківську. Аналогічну
інформацію підтверджує витяг про
державну реєстрацію права власності
№32446357 від 12.12.2011 р.

ОКП «Івано-Франківським обласним Бюро
технічної інвентаризації» складено
технічний паспорт на квартиру №?110 в
житловому будинку №?175а, корпус 8 по
вулиці Гетьмана Мазепи у місті
Івано-Франківську.

За актом від 15.12.2011 р. відповідач
передав, а позивач прийняв 30 квартир
площею 1.806,90 м2 в м. Івано-Франківськ, по
вулицям Федьковича, 114; Січових
Стрільців, 76В; Гетьмана Мазепи 175А,
корпус 8, Гетьмана Мазепи, 175-А, корпус 2.
Сторонами складено також акт №1 від
15.12.2011 р. про передачу та прийняття
квартири №?110 по вулиці Гетьмана
Мазепи, 175А (корпус 8) у місті
Івано-Франківськ. Згідно з актом від
23.05.2012 р. здійснено обстеження
технічного стану квартир. При
обстеженні встановлено, що квартири
відповідають встановленим
санітарно-технічним нормам.

У висновку №7832-7847 комісійної судової
будівельно-технічної експертизи від
19.08.2013 р. встановлено, що 6 квартир (№№28,
29, 58, 60, 106, 110) за адресою: м.
Івано-Франківськ, вул. Гетьмана Мазепи,
а також 10 квартир (№№64, 66, 70, 101, 102, 103, 132,
134, 199, 205) за адресою: м. Івано-Франківськ,
вул. Січових Стрільців, 76-В не
відповідають вимогам Державних
будівельних норм України; зазначені
будинки побудовані з відхиленням від
проекту та вимог ДБН В.2.2-15-2005 Будинки і
споруди. Житлові будинки. Основні
положення; робочі проекти будинків не
відповідають вимогам державних
будівельних норм та іншим законодавчим
документам в будівництві.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає, що позовні вимоги з таких
підстав не можуть бути задоволені, з
огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Одним
із способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання правочину
недійсним.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Статтею 203 Цивільного
кодексу України встановлено загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину. Так, зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 215 Цивільного кодексу України
визначаються загальні правові
підстави визнання правочину недійсним.
Так, частиною 1 цієї статті визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Прокурор вимагає визнати Договір
недійсним з тих підстав, що його
укладено під впливом обману. Зокрема,
відповідачем передано квартиру, яка не
відповідає будівельним нормам і
правилам.

Відповідно до частини 1 статті 230
Цивільного кодексу України якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Частиною 1 статті 229 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням.

Проте абз. 2 частини 1 статті 230 ЦК
України визначено кваліфікуючу ознаку
обману. Так, обман має місце якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Отже, при обґрунтуванні
такого роду позовів позивачу потрібно
довести не лише обставини щодо
істотності помилки при укладенні
договору, а й те, що інша сторона
заперечувала чи замовчувала наявність
таких обставин. Матеріали справ таких
доказів не містять. Більше того,
Міністерством оборони прийнято
куплені квартири за актом
приймання-передачі, представники
міністерства мали змогу ретельно
перевірити придбане майно та у випадку
виявлення певних відхилень
відповідним чином реагувати.
Представники Міністерства
неодноразово оглядали квартири та
зауважень не надходило.

Аналогічні висновки містяться в пункті
20 постанови Пленуму Верховного суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними». Так,
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу
в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману.

Проте матеріалами справи
підтверджується, що багатоквартирний
будинок, в якому знаходиться квартира,
прийнято в експлуатацію (акт
готовності об'єкта до експлуатації від
01.03.2011 року), на цей будинок видано
сертифікат відповідності №ІФ000358 від
18.03.2011 року. Зазначене свідчить, що
відповідач не міг знати про можливі
порушення при будівництві об'єкта, а
відтак - не можна стверджувати про
обізнаність відповідача з можливими
порушеннями та намір ввести в оману
свого контрагента.

Крім того, суд не бере до уваги
покликання позивача у підтвердження
позовних вимог на висновок №7832-7847
комісійної судової
будівельно-технічної експертизи від
19.08.2013 р. у зв'язку з тим, що відповідно
до пункту 21 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики призначення судової
експертизи» №4 від 23.03.2012 р. висновок
судової експертизи, яку було проведено
в межах провадження з іншої справи, в
тому числі цивільної, кримінальної,
адміністративної, оцінюється
господарським судом у вирішенні
господарського спору на загальних
підставах як доказ зі справи, за умови,
що цей висновок містить відповіді на
питання, які виникають у такому спорі, і
поданий до господарського суду в
належним чином засвідченій копії.
Обґрунтування предмета позовних вимог
обставинами, встановленими у висновку
будівельно-технічної експертизи від
19.08.2013 р. не підтверджує обставин щодо
істотності помилки при укладенні
договору, а також того, що інша сторона
заперечувала чи замовчувала наявність
таких обставин, мала умисел на
застосування обману. Натомість
виявлення недоліків квартир може
тягнути за собою наслідки, визначені
статтею 678 ЦК України, що може бути
предметом окремого позову.

В частині іншої позовної вимоги, суд
звертає увагу прокурора та позивача на
те, що чинне цивільне законодавство не
містить такого поняття, як подвійна
реституція.

Правовим наслідком укладення договору
під впливом обману може бути стягнення
збитків у подвійному розмірі.
Враховуючи ту обставину, що суд не
вбачає підстав для визнання недійсним
договору з підстав укладення під
впливом обману, відсутні підстави для
застосування правових наслідків,
визначених частиною 2 статті 230
Цивільного кодексу України. Крім того,
в будь-якому разі прокурор повинен був
довести факт завдання позивачу власне
збитків внаслідок укладення такого
договору. Правова категорія збитків
визначена статтею 22 ЦК України. Для їх
доказування необхідно проаналізувати
та довести наявність повного складу
цивільного правопорушення: шкода, вина,
причинний зв'язок, протиправність.
Зазначених доводів позовна заява не
містить, а тому суд відмовляє в
задоволенні вимог про стягнення
збитків у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Що стосується клопотання
позивача(вх.№23917/14 від 02.06.2014 р.) про
звільнення його від сплати судового
збору у разі відмови в позові повністю
або частково, то воно не підлягає до
задоволення з огляду на таке.

Як зазначено в пункті 4.6 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України» від
21.02.2013р. №7 із змінами та доповненнями,
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України «Про судовий збір»,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Статтею 5 Закону України «Про судовий
збір» не передбачено пільг для
Міністерства оборони України щодо
сплати судового збору. Крім того,
позивачем не наведено жодних доказів
на підтвердження обставин для
відстрочення та розстрочення сплати
судового збору, зменшення його розміру
або звільнення від його сплати у
порядку статті 8 Закону України «Про
судовий збір».

З огляду на вказане, судовий збір у
розмірі 12940,24 грн. (1218,00 грн. за позовну
вимогу про визнання недійсним договору
купівлі-продажу; 11722,24 грн. за позовну
вимогу про відшкодування збитків в
порядку подвійної реституції) підлягає
до стягнення з позивача в дохід
державного бюджету України.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 202, 203, 215, 229,
230 Цивільного кодексу України та ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 66, 67, 84, 85, 116 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Заяву про вжиття заходів до
забезпечення позову відхилити.

2. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

3. Стягнути з Міністерства оборони
України (03168, м. Київ, Повітрофлотський
проспект, будинок 6; ідентифікаційний
код 00034022) в дохід Державного бюджету
України 12940,24 грн. судового збору.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 10.06.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А