м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1395/14 29.05.14

За позовомПрокурора Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі 1) Адміністрації
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації, 2) Приватного
акціонерного товариства «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури
«Діпрозв'язок»доТовариства з
обмеженою відповідальністю
«Гіпрозв'язок груп»
провизнання договору дійсним та
стягнення 70 393,71 грн.

Головуючий суддя Смирнова Ю.М.

Судді: Ковтун С.А.

Пукшин Л.Г.

Представники:

прокурорПантюхов О.В.від позивача-1
Совівська О.В.від позивача-2Серебряков
М.М.від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, Приватного акціонерного
товариства «Український інститут із
проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок»
звернувся до Господарського суду міста
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гіпрозв'язок груп» про визнання
дійсним договору оренди нежитлового
приміщення № 705 від 01.01.2012 та стягнення
70 393,71 грн.

Позовні вимоги мотивовані ухиленням
відповідача від вчинення дій щодо
нотаріального посвідчення договору №
705 від 01.01.2012, укладеного між Приватним
акціонерним товариством «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гіпрозв'язок груп»,
а також неналежним виконанням
відповідачем умов вказаного договору в
частині внесення орендної плати та
відшкодування вартості наданих
комунальних послуг, у зв'язку з чим у
відповідача утворилась заборгованість
з орендної плати у розмірі 48 570,39 грн. та
заборгованість за надані комунальні
послуги у розмірі 8 935,06 грн.

За прострочення виконання грошового
зобов'язання прокурор просить стягнути
з відповідача 3 829,77 грн. пені, 8 970,19 грн.
15 % річних, а також 88,30 грн. штрафу за
невиконання обов'язку по страхуванню
орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/1395/14
та призначено розгляд справи на 20.02.2014.

Судове засідання, призначене на 20.02.2014,
не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 розгляд справи
призначено на 06.03.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 розгляд справи
відкладено на 02.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.04.2014 розгляд справи №910/1395/14
вирішено здійснювати колегіально у
складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
02.04.2014 для здійснення колегіального
розгляду справи визначено наступних
суддів: Смирнова Ю.М. (головуючий), судді
Ковтун С.А., Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.04.2014 колегією суддів у
складі: Смирнова Ю.М. (головуючий), судді
Ковтун С.А., Пукшин Л.Г. прийнято справу
№910/1395/14 до провадження та призначено
розгляд справи на 29.05.2014.

В судове засідання, призначене на 29.05.2014
прокурор з'явився, позовні вимоги
підтримав.

Представники позивачів в судове
засідання з'явились, поданий
прокурором позов підтримали.

Відповідач повноважних представників
в судове засідання не направив, відзив
на позов не надав.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 03035, м. Київ, площа Солом'янська,
3, на яку було відправлено ухвали суду,
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, в тому числі
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АГ № 439551.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників процесу, Господарський суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012 між Відкритим акціонерним
товариством «Український інститут із
проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок»
(найменування якого було змінено на
Приватне акціонерного товариства
«Український інститут із проектування
і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок»; як
орендодавцем) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Гіпрозв'язок груп» (як орендарем)
підписано договір № 705 на оренду
нежитлового приміщення (надалі -
«Договір»).

За змістом п. 1.1 Договору орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування нежитлові
приміщення площею 34,9 кв.м (додаток № 2
до цього Договору), які знаходяться у
власності ВАТ «Діпрозв'язок» за
адресою: м. Київ, вул. Солом'янська, 3.

Відповідно до п. 1.2 Договору майно
передається орендареві для здійснення
господарської діяльності,
передбаченої його статутними
документами.

Згідно з п. 1.3 Договору залишкова
вартість майна, яке передається в
оренду по цьому Договору становить на
момент його укладення 883 071,21 грн.

Пунктами 3.1 - 3.2 Договору передбачено, що
орендна плата за майно встановлюється
згідно Протоколу про встановлення
договірної ціни (додаток № 1 до
Договору) за базовий (січень) місяць 2012
року і складає 1 745,00 грн., крім того, ПДВ
20% - 349,00 грн., всього орендна плата
становить 2 094,00 грн. Орендар сплачує
орендну плату з урахуванням її
індексації. Орендодавець до 25-го числа
кожного місяця виставляє орендарю
рахунок-фактуру, згідно якого останній
здійснює авансовий платіж за майно до
5-го числа наступного місяця. Розмір
орендної плати за кожний наступний
місяць визначається шляхом
користування розміру місячної
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за поточний місяць,
крім випадків дефляції.

У відповідності до п. 11.1 Договору цей
Договір вступає в силу з 01.01.2012 і діє до
30.11.2015 включно, а в частині розрахунків -
до повного виконання.

За своєю правовою природою Договір № 705
від 01.01.2012 є договором найму (оренди).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. До відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

01.01.2012 між сторонами Договору підписано
акт приймання-передачі майна, за
змістом якого позивач-2 передав, а
відповідач прийняв у користування
відповідний об'єкт оренди.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор стверджує, що за змістом
положень Цивільного кодексу України,
укладений між позивачем-2 та
відповідачем договір підлягає
нотаріальному посвідченню. Однак, з
огляду на те, що відповідач ухиляється
від нотаріального посвідчення
Договору, прокурор з посиланням на ст.
220 Цивільного кодексу України вказує на
наявність підстав для визнання такого
Договору дійсним в судовому порядку.

Проте, доводи прокурора про наявність
підстав для визнання спірного Договору
оренди дійсним судом відхиляються з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного
кодексу України якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Об'єктом оренди за спірним Договором є
нежитлові приміщення, розташовані за
адресою: м. Київ, вул. Солом'янська, 3, а
отже, за своїм змістом Договір є
договором найму окремої частини
будівлі.

У відповідності до ст. 793 Цивільного
кодексу України договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) укладається у
письмовій формі. Договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і
більше підлягає нотаріальному
посвідченню.

При цьому, положеннями ст. 974 Цивільного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент підписання Договору)
встановлено, що договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини), укладений на строк не
менше ніж на три роки, підлягає
державній реєстрації.

Відтак, оскільки за умовами п. 11.1
Договору, останній вступає в силу з
01.01.2012 і діє до 30.11.2015 (тобто його
укладено на строк, що перевищує 3 роки),
такий Договір підлягає обов'язковій
державній реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
підписання Договору) договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 210 Цивільного
кодексу України правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Відтак, правила ст. 220 Цивільного
кодексу України не поширюються на
правочини, які підлягають
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, оскільки момент
вчинення таких правочинів відповідно
до статей 210, 640 Цивільного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
підписання спірного Договору)
пов'язується з державною реєстрацією,
тому вони є неукладеними і такими, що не
породжують для сторін права та
обов'язки.

Аналогічна правова позиція наведена в
постанові Верховного Суду України від
18.04.2011 № 3-28гс1.

Отже, враховуючи, що Договір № 705 від
01.01.2012 підлягав і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
однак державна реєстрація вказаного
Договору здійснена не була, Договір №
705 від 01.01.2012 є неукладеним. Тому
можливість застосування до такого
правочину положень ч. 2 ст. 220 Цивільного
кодексу України та визнання спірного
Договору дійсним виключається.

При цьому судом також враховується, що
як зазначено в п. 3.2 постанови пленуму
Вищого господарського суд України від
29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними», у вирішенні спорів,
пов'язаних з визнанням правочинів, які
піддягали нотаріальному посвідченню,
дійсними (статті 219, 220 Цивільного
кодексу України), господарські суди
повинні з'ясувати: чи підлягав
відповідний правочин нотаріальному
посвідченню, з яких причин його не було
нотаріально посвідчено та чи втрачена
можливість такого посвідчення, а також
чи не суперечить зміст правочину
вимогам закону, оскільки в такому разі
позов не може бути задоволений.

Наявні в матеріалах справи документи
свідчать про те, що з пропозицією
з'явитись до нотаріуса та вчинити дії
щодо нотаріального посвідчення
спірного Договору Приватне акціонерне
товариство «Український інститут із
проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок»
звернулось до відповідача лише у
вересні 2013 року, тобто більш, ніж через
півтора роки після підписання спірного
Договору. Ані прокурором, ані
позивачами не доведено існування
обставин, які перешкоджали нотаріально
посвідчити Договір одразу (або
протягом розумного строку) після його
підписання, не наведено причин, з яких
правочин не було посвідчено раніше, а
також не доведено здійснення
відповідачем будь-яких дій (в тому
числі звернення до відповідача з
відповідною вимогою), направлених на
нотаріальне посвідчення правочину на
час підписання Договору.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині визнання дійсним укладеного
між позивачем-2 та відповідачем
Договору № 705 від 01.01.2012 задоволенню не
підлягають.

Також прокурором з посиланням на
положення п.п. 3.1 - 3.4 Договору № 705 від
01.01.2012 заявлено вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості з орендної
плати у розмірі 48 570,39 грн. та
відшкодування вартості наданих
комунальних послуг у розмірі 8 935,06 грн.

Проте, оскільки судом встановлено, що
Договір № 705 від 01.01.2012, на підставі
якого позивачем-2 нараховувалась
відповідачу орендна плата та вартість
комунальних послуг, є неукладеним та не
породжує для сторін прав та обов'язків,
вимоги прокурора про стягнення з
відповідача заборгованості з орендної
плати та відшкодування вартості
комунальних послуг, нарахованих на
підставі Договір № 705 від 01.01.2012, а також
нарахованих сум пені, 15% річних та
штрафу задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 03.06.2014.

Головуючий суддя
Ю.М. Смирнова

Судді:
С.А. Ковтун

Л.Г.
Пукшин