ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" червня 2014 р.
Справа № 918/390/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Кочергіної В.О.,
розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" м.
Рівне

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Комунального
підприємства "Теплотранссервіс"
Рівненської міської ради м. Рівне

про стягнення 2 505 910 грн. 92 коп., з яких 43
075 грн. 33 коп. - основного боргу, 1 045 974
грн. 89 коп. - штрафу 7%, 190 511 грн. 18 коп. -
інфляційних втрат, 621 038 грн. 90 коп. - 3%
річних, 605 310 грн. 62 коп. - пені.

Представники сторін:

від позивача Халіна А.О. - за
довіреністю № 14-106 від 18.04.2014р.

від відповідача Бондар Ю.М.- за
довіреністю №03-05/7 від 02.01.2014р.

від третьої особи не з'явився

В судовому засіданні, відповідно до ст.
85 ГПК України, проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Ухвалою суду від 03.04.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду в засіданні
господарського суду на 15.04.2014р.

Розгляд справи судом неодноразово
відкладався.

Ухвалою суду від 13.05.2014р. залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Комунальне підприємство
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради м. Рівне.

Ухвалою суду від 27.05.2014 р., за заявою
сторін та відповідно до ч.3 ст. 69 ГПК
України, строк вирішення спору
продовжено на 15 днів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Комунальне підприємство
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради м. Рівне, незважаючи на те, що
належним чином була повідомлена про
час та місце розгляду справи (в
матеріалах справи наявне
повідомленнями про вручення поштового
відправлення - ухвали суду від 27.05.2014р.)
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечила,
відзиву на позов не подала, про
поважність причин неявки суд не
повідомила. Клопотань про відкладення
розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи викладене та те, що третя
особа своїми процесуальними правами не
скористалась, суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності її
представника, відповідно до ст.75 ГПК
України, за наявними в матеріалах
справи доказами.

Суть спору:

Позивач у позовній заяві та його
представник в судовому засіданні
наполягають на задоволенні позовних
вимог. Просять суд стягнути з
відповідача 2 505 910 грн. 92 коп., з яких 43 075
грн. 33 коп. - основного боргу, 1 045 974 грн. 89
коп. - штрафу у розмірі 7% від суми
простроченого платежу, 190511 грн. 18коп. -
інфляційних втрат, 621 038грн. 90коп. - 3%
річних, 605 310грн. 62коп. - пені. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на умови договору №13/14015
про переведення боргу від 24.09.2013року та
невиконання умов договору купівлі -
продажу природного газу №14/2318/11 від
30.09.2011року. Наголошує, що позовні вимоги
підтверджені наявними в матеріалах
справи доказами, а саме договором
№13/14015 про переведення боргу від 24.09.2013
року, договором №14/2318/11 від 30.09.2011 року,
актами приймання - передачі природного
газу.

12.05.2014 року на адресу суду від
представника позивача надійшли
пояснення щодо строків позовної
давності у яких зазначає, що
зобов'язання виникли на підставі
договору на купівлю продаж природного
газу №14/2318/11 від 30.09.2011 року. Наголошує,
що абзацом 2 п. 7.2 договору, визначено, що
момент виникнення заборгованості за
договором в частині штрафних санкцій
визначено датою отримання
відповідачем вимоги позивача (3
банківських дні з моменту отримання
вимоги). Звертає увагу суду на те, що
10.02.2014 року позивачем на адресу
відповідача був направлений
лист-вимога №26/2-38-14 від 07.02.2014 року.
Відповідач отримав лист вимогу 17.02.2014
року, зазначене підтверджується
довідкою відстеження пересилання
поштових відправлень. Вважає, що
початок перебігу строку позовної
давності починається з 20 лютого
2014року, а тому з урахуванням звернення
до суду 28.03.2014 року, строк позовної
давності не є пропущеним.

Також 12.05.2014 року на адресу суду від
представника позивача надійшли
додаткові пояснення щодо періоду
зарахування суми основного боргу у
яких зазначає, що відповідно до п. 1.
Договору № 13/4015 від 24.09.2013 року,
первісний боржник - КП
"Теплотранссвервіс" переводить на
нового боржника ТОВ
"Рівенетеплоенерго" частину боргу за
договором № 14/2318/11 від 30.09.2011 року у сумі
43 075 грн. 33коп. Наголошує, що залишок
заборгованості за договором у розмірі
13 196 388 грн. 92 коп. залишився за
первісним боржником та був сплачений
01.04.2014 року, зазначене підтверджується
випискою по банківському рахунку від
02.04.2014 року. Вважає, що частина боргу
переведена на нового боржника у сумі 43
075грн. 33 коп. має бути зарахована за
кінець прострочення за договором за
грудень 2012 року.

Відповідач у відзиві на позов від
12.05.2014р. (вх.№ 11708/14) зазначає, що
всупереч вимогам п. 3.3., 3.4 договору
№14/2318/11 позивачем акти
приймання-передачі природного газу за
спожитий природний газ у вересні,
жовтні, листопаді, грудні 2012 року
оформлені 31 січня 2013 року. Наголошує на
тому, що про остаточні обсяги
споживання природного газу та суми
оплати відповідач дізнався лише після
підписання актів приймання-передачі,
тобто 31 січня 2013 року. Звертає увагу
суду на те, що в порушення умов п.3.3
договору №13/4015 від 24.09.2013 року позивач
не надав доказів передачі документів,
що стосуються предмету договору.
Вважає, що нарахування пені за
прострочення виконання зобов'язання
повинно починатись з 15 жовтня 2012 року
за правилами ст.232 ГК України, а не з 29
березня 2013 року, тобто з початку
прострочення виконання зобов'язання.
Звертає увагу суду на те, що при
нарахуванні пені позивачем в окремих
випадках суми оплати проставлені
невірно.

Також представником відповідача
28.04.2014р. подана заява про застосування
строків спеціальної позовної давності
по стягненню штрафу за прострочення
виконання зобов'язання. Відповідач
зазначає, що позивачем позовну заяву
відправлено 28.03.2014року, що
підтверджується описом вкладення в
цінний лист поштового зв'язку. Вважає,
що прострочення виконання зобов'язання
допущено позивачем починаючи з 15.10.2012
року, за зобов'язаннями листопада 2012
року - з 15.12.2012 року, за зобов'язаннями
грудня 2012 року - з 15.01.2013 року. Наголошує,
що строк спеціальної позовної давності
щодо стягнення неустойки складає один
рік. Просить суд застосувати строк
спеціальної позовної давності по
штрафу за зобов'язаннями листопада 2012
року в сумі 254 752 грн.12 коп. та
зобов'язаннями грудня 2012 року в сумі 791
222 грн. 77 коп. та в цій частині відмовити
позивачу у задоволенні позову.

Крім того представник відповідача
просить суд застосувати положення п.3
ст. 83 ГПК України та зменшити розмір
заявлених позивачем штрафних санкцій,
вважаючи їх надмірними у порівнянні із
сумою боргу, так як заборгованість
відповідача за природний газ
утворюється внаслідок невідшкодування
йому державою різниці в тарифах.
Зазначає, що несплатою відповідачем
заборгованості за поставлений
природний газ не заподіяно позивачу
жодних збитків, тому розмір штрафних
санкцій є надмірним. Звертає увагу суду
на те, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" не
відшкодовано різницю в тарифах за 2012
рік в сумі 15987253грн. 56коп. Зазначає, що
договори та реєстр заборгованості з
різниці в тарифах поданий НАК "Нафтогаз
України", однак договори не підписані,
заборгованість з різниці в тарифах не
реструктуризована. Вважає, що
відповідно до Постанови КМУ №683 від
21.08.2013 року "Деякі питання випуску
фінансових казначейських векселів" та
погодження реструктуризації суми
основного боргу є відсутнім предмет
спору в даній справі. Звертає увагу
суду на те, що станом на 05 травня 2014 року
заборгованість населення за спожиту
теплову енергію складає 49 594, 5 тис, грн.,
а юридичних осіб (в т.ч. бюджетних
установ, відомчого житла та інших
споживачів) 19 177, 1 тис, грн., а загальна
заборгованість становить 68 771, 6 тис,
грн. Наголошує, що надаючи послуги
теплопостачання, виконує функції
держави по забезпеченню
життєво-необхідних прав і свобод
людини, які гарантовані ст. 48
Конституції України, ст. 293 Цивільного
кодексу України, згідно яких кожен має
право на достатній життєвий рівень для
себе і своєї сім'ї, належні, безпечні і
здорові умови проживання. Зазначає, що
відповідно до договору банківського
рахунку зі спеціальним режимом
використання, банк самостійно списує
кошти, які надійшли за відпущену
теплову енергію на рахунок
постачальника природного газу у
розмірах, визначених відповідними
нормативами відрахування. Вважає, що
ТОВ "Рівнетеплоенерго" фактично
прийняло зобов'язання іншого
підприємства (КП РМР
"Теплотранссервіс") щодо сплати
основного боргу та штрафних санкцій,
тому вини товариства у простроченні
виконання зобов'язання немає.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Комунального підприємства
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради м. Рівне письмової позиції з
приводу поданого позову не подала.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Згідно п.1 Статуту Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", затвердженого постановою КМУ
від 25.05.1998р. №747 (у редакції постанови
КМУ від 02.10.2013р. №724), Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
, утворена на виконання Указу
Президента України від 25.02.1998р. №151 "Про
реформування нафтогазового комплексу
України". Компанія є публічним
акціонерним товариством (п.2). Офіційне
найменування компанії: повне - Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України";
скорочене - Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України".

30.09.2011р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" м. Київ
(Продавець) та комунальним
підприємством Рівненської міської
ради "Теплотранссервіс" м. Рівне
(Покупець) укладено договір №14/2318/11
купівлі-продажу природного газу.

До договору купівлі-продажу природного
газу №14/2318/11 від 30.09.2011р. укладено
додаткові угоди №1 від 11.10.2011р., №2 від
01.08.2012р., №3 від 31.10.2012р., №4 від 28.12.2012р.,
якими внесено зміни до деяких пунктів
договору.

За умовами п.1.1 договору (в редакції
додаткової угоди №4 від 28.12.2012р.)
Продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезений на митну територію України
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", для вироблення
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, а Покупець зобов'язався
прийняти і оплатити природний газ на
умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для вироблення теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями та
національними творчими спілками і їх
регіональними осередками (крім
обсягів, використовуються для
виробничокомерційної діяльності) (п. 1.2
договору в редакції додаткової угоди
до договору №3 від 31.10.2012р.).

Пунктом 2.1 договору (в редакції
додаткової угоди №2 від 01.08.2012р.)
визначено, що Продавець передає
Покупцеві у 2011році природний газ у
обсязі 3692,213тис. куб.м. та 2012р. до
24504,14тис. куб.м., в тому числі по місяцях
2012р.( тис. куб.м.): серпень - 1833,6; вересень
1774,5; жовтень - 3983,75; листопад - 7363,12;
грудень 9549,17.

Відповідно до п. 2.3 договору за
розрахункову одиницю переданого газу
приймається один кубічний метр (куб.м),
приведений до стандартних умов.

Умовами п.3.1 договору визначено, що
Постачальник передає газ Покупцеві у
пунктах приймання-передачі газу на
вхідній запірній/відключаючій
арматурі Покупця.

Право власності на газ переходить від
Постачальника до Покупця в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ Покупець несе
ризики і бере на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ.

За умовами п. 3.3 договору
Приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів, обліку газу Покупця.

Відповідно до умов п. 3.4 договору не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу - газу, Покупець
зобов'язується надати Продавцеві
підписані та скріплені печатками
Покупця та газорозподільного
(газотранспортного) підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути Покупцеві та
газорозподільному (газотранспортному)
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що
кількість газу, яка подається
Покупцеві, визначається за показами
комерційних вузлів обліку газу Покупця
та відповідно до вимог наказу
Мінпаливенерго від 15.07.10 № 288 "Про
затвердження Методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різнім категоріям споживачів".

Згідно п. 5.1 договору ціна (граничний
рівень ціни) на природний газ для
теплопостачальних підприємств та
послуги з його транспортування
установлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
(НКРЕ).

За умовами п.5.2 договору (в редакції
додаткової угоди №2 від 01.08.2012р.) ціна за
1000куб.м. природного газу становить 1091,00
грн., з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування ПДВ. До
сплати за 1 000м3 природного газу
1091,00грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20грн.,
всього з ПДВ 1309, 20 грн.

Загальна вартість цього договору
складається із сум вартості місячних
поставок газу (п.5.5. договору).

Пунктом 6.1 договору визначено, що
оплата за природний газ проводиться
Покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі
невиконання Покупцем умов пункту 6.1.
цього договору Продавець має право не
здійснювати поставку газу Покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Пеня сплачується протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту отримання
Покупцем вимоги Продавця. У разі
несплати пені у вказаний строк
Покупець вважається таким, що має
заборгованість за цим договором.

Відповідно до п.10.1 (в редакції
додаткової угоди №4 від 28.12.2012р.)
договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, і діє в
частині реалізації газу з 01.10.2011р. до 31
грудня 2013р., а в частинні проведення
розрахунків за газ та послуг з його
транспортування - до їх повного
здійснення.

Договір та додаткові угоди договору
підписано представниками та скріплено
відбитками печаток сторін.

На виконання умов договору позивач у
період з жовтня 2011р. по грудень 2012р.,
передав, а Комунальне підприємство
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради м. Рівне прийняло природний газ на
загальну суму 26654296грн. 48коп., що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу
наявними в матеріалах справи.

Акти прийому-передачі природного газу
підписані повноважними представниками
та скріплені відбитками печаток
сторін.

Комунальне підприємство
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради м. Рівне своїх зобов'язань щодо
своєчасної та повної оплати отриманого
природного газу не виконало.

24.09.2013 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (Кредитор), Комунальним
підприємством "Теплотранссервіс"
Рівненської міської ради (Первісний
боржник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(Новий боржник) укладено договір про
переведення боргу №13/4015.

За умовами п.1.1 договору за згодою
Кредитора Первісний боржник
переводить на Нового боржника борг
який виник у Первісного Боржника перед
Кредитором (далі - "Зобов'язання") за
договорами, в т.ч. договором №14/2481/11 від
30.09.2011р. в сумі 467470грн. 78коп., з якого
43075грн. 33коп. та 424395грн. 45коп. - борг по
неустойці, інфляційним нарахуванням,
процентам річних та судовому збору, а
Новий боржник приймає на себе борг
Первісного боржника у цьому
Зобов'язанні та замінює Первісного
боржника у зобов'язанні на підставі
акту приймання-передачі цілісного
майнового комплексу Комунального
підприємства "Теплотранссервіс"
Рівненської міської ради.

Пунктом 3.1 договору визначено, що за цим
Договором до Нового боржника перейшли
обов'язки Первісного боржника щодо
сплати суми боргу, що встановлена у
пункті 2.1. статті 2 цього Договору та
всіх штрафних санкцій, інфляційних
витрат та відсотків, пов'язаних з
невиконанням або неналежним
виконанням Первісним боржником своїх
зобов'язань за договорами, визначеними
в пункті 1.1 статті 1 цього Договору.

Відповідно до п. 3.4 договору Новий
боржник має право висувати проти вимог
Кредитора всі заперечення засновані
на відносинах між Кредитором та
Первісним Боржником.

Умовами пункту 6.1 передбачено, що цей
Договір набирає чинності з моменту
його підписання Сторонами та
скріплення їх підписів печатками
Сторін, Договір діє до повного
виконання Сторонами своїх зобов'язань
за Договором.

Договір підписано представниками та
скріплено печатками сторін.

На час розгляду справи, відповідно до
договору про переведення боргу №13/4015
від 24.09.2013р. заборгованість відповідача
перед Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" м. Київ за
отриманий КП "Теплотранссервіс"
природний газ становить 43075 грн. 33 коп.

Враховуючи порушення КП
"Теплотранссервіс" термінів виконання
грошових зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу
№14/2318/11 від 30.09.2011р., зважаючи на п.3.1
договору про переведення боргу №13/4015
від 24.09.2013р. позивачем також нараховано
та заявлено до стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетеплоенерго" м. Рівне 1 045 974грн. 89
коп. - штрафу у розмірі 7% від суми
простроченого платежу, 190 511 грн. 18коп. -
інфляційних втрат, 621 038грн. 90коп. - 3%
річних та 605310грн. 62коп. - пені, за
періоди згідно долученого розрахунку.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, оцінюючи їх у
сукупності, судом приймається до уваги
наступне:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України,
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи
правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору купівлі-продажу
природного газу №14/2318/11 від 30.09.2011р. та
договору про переведення боргу №13/4015
від 24.09.2013р.

Частиною 1 ст. 179 Господарського кодексу
України визначено, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і не господарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

В силу зобов'язання боржник
зобов'язаний вчинити на користь
кредитора певну дію, в тому числі
сплатити борг, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173
Господарського кодексу України).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
визначено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Приписами ст. 520 Цивільного кодексу
України унормовано, що боржник у
зобов'язані може бути замінений іншою
особою (переведення боргу) лише за
згодою кредитора, якщо інше не
передбачено законом.

Відповідно до ст. 521 Цивільного кодексу
України форма правочинну, щодо заміни
боржника у зобов'язанні визначається
відповідно до положень ст. 513
Цивільного кодексу України. Правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові (ч. 1 ст.
513 ЦК України).

На підставі договору купівлі - продажу
природного газу №14/2318/11 від 30.09.2011р. ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" м. Київ у період з
жовтня 2011р. по грудень 2012р. здійснювало
на користь Комунального підприємства
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради м. Рівне поставки природного газу,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи актами
прийому-передачі природного газу.

Пунктом 6.1 договору №14/2318/11 від 30.09.2011р.
визначено, що оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

З долучених до матеріалів справи
доказів вбачається порушення термінів
виконання грошових зобов'язань по
договору №14/2318/11 від 30.09.2011р. з боку
Комунальне підприємство
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради м. Рівне (Первісний боржник).

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

На час розгляду справи доказів оплати
основного боргу в сумі 43 075грн. 33коп., що
переведений на Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" м.
Рівне по договору №13/4015 від 24.09.13р.
матеріали справи не містять, доказів в
підтвердження спростування факту
поставки природного газу на зазначену
суму відповідачем не подано та не
зазначено про їх існування.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

На підставі наведеного суд вважає
позовні вимоги в частині стягнення 43 075
грн. 33коп. боргу за поставлений
природний газ обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача 190 511 грн. 18 коп. -
інфляційних втрат, 621038 грн. 90 коп. - 3%
річних та 605310 грн. 62 коп. - пені судом
враховується наступне.

Згідно ч.2 ст.218 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому суд зважає на те, що з
урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою,
а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього
Закону банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження (п.1.4
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" №14 від
17.12.2013р.).

Враховуючи умови договору №14/2318/11 від
30.09.2011р. щодо строків виконання
грошових зобов'язань, дати зарахування
коштів в рахунок погашення
заборгованості за поставлений
природний газ, заявлені позивачем
періоди нарахування, суд вважає
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
стягнення 190 354грн. 56коп. - інфляційних
втрат та 620 256грн. 44коп. - 3% річних. У
решті заявлених до стягнення 3% річних
та інфляційних втрат у позові
необхідно відмовити.

Відповідно до ст.548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватись неустойкою (ч.1 ст.546
Цивільного кодексу України).

За приписами ст.549 Цивільного кодексу
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 624 Цивільного кодексу
України, якщо за порушення зобов'язання
встановлено неустойку, то вона
підлягає стягненню у повному розмірі,
незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
грошового зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 7.2 договору №14/2318/11 від 30.09.2011р.
визначено, що у разі невиконання
Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Пеня сплачується протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту отримання
Покупцем вимоги Продавця. У разі
несплати пені у вказаний строк
Покупець вважається таким, що має
заборгованість за цим договором.

Нарахування пені проведено
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" м. Київ в межах
шестимісячного строку нарахування
штрафних санкцій, визначеного ч.6 ст.232
Господарського кодексу України, з
огляду на що, доводи відповідача про
порушення порядку нарахування
штрафних санкцій судом відхиляються.

Зважаючи на строки виконання грошових
зобов'язань, визначені п.6.1 договором
№14/2318/11 від 30.09.2011р., дати зарахування
коштів в рахунок погашення
заборгованості за поставлений
природний газ, заявлені позивачем
періоди нарахування, суд вважає
правомірною до нарахування пеню в
розмірі 605116грн. 20коп.

При цьому, суд вважає за необхідне,
відповідно до ст. 83 ГПК України,
здійснити зменшення зазначеної суми
пені з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
83 ГПК України господарський суд,
приймаючи рішення, має право, зокрема,
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Згідно статті 233 Господарського
кодексу України, у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому, повинно братись до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Аналогічна норма також міститься в
частині 3 статті 551 Цивільного кодексу
України.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" передбачено, що,
вирішуючи, у тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Оцінивши в сукупності обставини щодо
майнового стану сторін, які беруть
участь у зобов'язанні, враховуючи
статус боржника, який використовує
придбаний газ виключно для вироблення
теплової енергії для потреб населення,
зважаючи на невідшкодування різниці в
тарифах на послуги централізованого
теплопостачання, наданого населенню, а
також з огляду на розмір інфляційних
втрат та річних, що підлягають
стягненню з відповідача, суд вважає за
необхідне зменшити розмір загальної
суми пені, що підлягає стягненню з
відповідача, на 50%, тобто з 605116грн. 20коп.
до 302558грн. 10коп.

На підставі наведеного задоволенню
підлягають позовні вимоги в частині
стягнення 302558грн. 10коп. пені. У решті
заявленої до стягнення пені у позові
необхідно відмовити.

Стосовно заявленого до стягнення 1 045
974грн. 89 коп. - штрафу у розмірі 7% від
суми простроченого платежу судом
враховується, що згідно п. 1 ст. 230 ГК
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.4 ст.231 ГК України у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2 договору визначено, що за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
боржник зобов'язаний додатково
сплатити штраф у розмірі 7 (семи)
відсотків від суми простроченого
платежу.

Як вбачається з поданих позивачем
розрахунків за зобов'язаннями
листопада 2012р. позивачем нараховано
штраф на суму 3639315грн. 94коп. у розмірі
254752грн. 12коп., за зобов'язаннями грудня
2012р. позивачем нараховано штраф на суму
заборгованості 11303182грн. 44коп. у розмірі
791222грн. 77коп. Судом встановлено, що
строк виконання зобов'язання по оплаті
поставленого в листопаді 2012р.
природного газу до 14.12.2012р., у грудні
2012р. - до 14.01.2013р. З урахуванням п.7.2
договору №14/2318/11 від 30.09.2011р. право на
нарахування штрафу виникає у позивача,
коли боржник прострочив виконання
зобов'язання понад 30 днів від суми
прострочення. Матеріалами справи
підтверджено прострочення виконання
зобов'язання по оплаті поставленого у
листопаді 2012р. та грудні 2012р. газу понад
30 днів, з огляду на що позивачем
правомірно застосовано до боржника
штрафні санкції за цей період.

При цьому суд зважає на наявну в
матеріалах справи заяву відповідача
про застосування строків позовної
давності.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
право на нарахування штрафу відповідно
до п.7.2 договору №14/2318/11 від 30.09.2011р. у
позивача виникло після закінчення 30
днів з дати визначеної договором, як
граничний термін виконання
зобов'язання, а саме за зобов'язаннями
листопада 2012р. - з 13.01.2013р., за
зобов'язаннями грудня 2012р. - з 13.02.2013р.

Відповідно до ч.1 ст.223 Господарського
кодексу України при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
Цивільним кодексом України, якщо інші
строки не встановлено цим Кодексом.

За змістом п.1 ч.2 ст.258 Цивільного
кодексу України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
ст.256 Цивільного кодексу України - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Порядок обчислення позовної давності в
силу вимог ч.2 ст.260 Цивільного кодексу
України не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Зважаючи на наведені правові приписи
та встановлені в ході розгляду справи
обставини, суд вважає, що строк
звернення до суду з позовом про
стягнення штрафу за зобов'язаннями
листопада 2012р. - до 13.01.2014р., за
зобов'язаннями грудня 2012р. - до 13.02.2014р.
При цьому згідно відбитку штемпеля
відділення поштового зв'язку, яка
міститься на конверті позовної заяви,
дата звернення Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до суду з позовом - 28.03.2014р.

Враховуючи наявну в матеріалах справи
заяву відповідача про застосування
строків позовної давності, дату
звернення до суду з позовом за захистом
порушеного права, суд приходить до
висновку, що позивачем пропущено строк
позовної давності, встановленої
законом для захисту порушеного права, з
огляду на що, в частині позовних вимог
про стягнення з відповідача 1045974грн.
89коп. штрафу у позові необхідно
відмовити у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Доводи позивача про збільшення строку
позовної давності судом відхиляються,
оскільки умови договору №14/2318/11 від
30.09.2011р. не містять положень про
збільшення строку позовної давності.
Будь-яких інших правочинів стосовно
збільшення строку позовної давності
сторонами до матеріалів справи не
долучено. Суд також відхиляє доводи
позивача про зміну порядку обчислення
строку позовної давності, оскільки
останні суперечать вимогам чинного
законодавства.

На підставі наведеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" м. Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" м.
Рівне підлягають задоволенню в частині
стягнення 43 075 грн. 33 коп. - основного
боргу, 302558 грн. 10 коп. - пені, 620265 грн. 44
коп. - 3% річних, 190 354 грн. 56 коп. -
інфляційних втрат. У решті позовних
вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України сплата
судового збору покладається на сторони
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-84,
85, 115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" м.
Рівне за участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Комунального
підприємства "Теплотранссервіс"
Рівненської міської ради м. Рівне про
стягнення 2 505 910 грн. 92 коп.
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(м. Рівне, вул. Данила Галицького, 27, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 43 075 грн. 33 коп. (сорок три
тисячі сімдесят п'ять гривень 33 коп.) -
основного боргу, 302558 грн. 10 коп. (триста
дві тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім
гривень 10коп.) - пені, 620265 грн. 44 коп.
(шістсот двадцять тисяч двісті
шістдесят п'ять гривень 44коп.) - 3% річних
, 190 354 грн. 56 коп. (сто дев'яносто тисяч
триста п'ятдесят чотири гривні 56коп.) -
інфляційних втрат, 23 125 грн. 07коп.
(двадцять три тисячі сто двадцять п'ять
гривень 07коп.) - витрат по оплаті
судового збору.

Видати наказ.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено та підписано
16.06.2014р.

Суддя
Кочергіна В.О.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6);

3 - відповідачу рекомендованим (33027, м.
Рівне, вул. Д. Галицького, 27);

4 - третій особі (33027, м. Рівне, вул. Д.
Галицького, 27).