номер провадження справи 33/23/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014
Справа № 908/1246/14

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (18000, АДРЕСА_1)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_2)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько
Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_3 - довіреність б/н
від 01.04.2013 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - свідоцтво
НОМЕР_3 від 11.08.2003 р.;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся в господарський суд
Запорізької області із позовною заявою
про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
заборгованості за договором
купівлі-продажу № 35 від 03.05.2006 р. в
розмірі 5308,41 доларів США, що є
еквівалентом 42467,16 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач
посилається на норми ст.ст. 525, 526, 625, 629
ЦК України та ст.ст. 20, 173, 174 ГК України.
Зазначає, що 03.05.2006 р. між сторонами у
справі було укладено договір
купівлі-продажу № 35, на виконання умов
якого позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 29640,00 грн., що
підтверджується накладною від 03.05.2006 р.
№ 35. Також, 01.06.2011 р. між сторонами було
підписано додаткову угоду до Договору
№ 35, якою передбачено, що сума
заборгованості за договором від
03.05.2006р. № 35 становить 6335,91 доларів США,
що еквівалентно 50687,32 грн. Однак,
зобов'язання щодо сплати відповідач у
повному обсязі не виконав. У зв'язку з
чим, позивач просить суд стягнути з
відповідача 5308,41 доларів США, що є
еквівалентом 42467,16 грн. Також, позивач
просить відшкодувати йому витрати на
оплату послуг адвоката у розмірі
2000,00грн.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 14.04.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/1246/14,
розгляд якої призначено на 06.05.2014 р.

На підставі ст. 77 ГПК України в
судовому засіданні 06.05.2014 р. було
оголошено перерву до 27.05.2014 р. о 10 год.30
хв.

Ухвалою суду від 27.05.2014 р. розгляд
справи було відкладено на 10.06.2014 р.

Відповідач - у письмовому відзиві на
позовну заяву проти наявності боргу
перед позивачем в сумі 42467,16 грн.
(еквівалент 5308,41 дол. США) не заперечив.
Зазначив, що починаючи з 30.07.2011 р. по
26.12.2013 р., ним було сплачено позивачу
8220,16 грн. в рахунок погашення
заборгованості за договором
купівлі-продажу від 03.05.2006р. № 35.
Підтвердив, що з початку 2014 р. погашення
заборгованості було припинено через
тяжке фінансове становище.

За клопотанням представників сторін
розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

Представники позивача та відповідача в
судовому засіданні 10.06.2014 р. підтримали
доводи, викладені в позовній заяві та у
відзиві на неї.

В судовому засіданні 10.06.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 03.05.2006 р.
між ФОП ОСОБА_1 (Продавцем, позивачем у
справі) та Підприємцем ОСОБА_2
(Покупцем, відповідачем у справі) було
укладено договір купівлі-продажу
№ 35 (надалі - Договір), за умовами якого
Продавець зобов'язався продати, а
Покупець прийняти та оплатити товар
належної якості, найменування,
кількість, ціна та вартість якого
визначена в накладних, які є
невід'ємною частиною договору.

Пунктом 1.4. Договору сторони
передбачили, що приймання товару по
кількості та якості здійснюється
Покупцем в пункті доставки при
підписанні ним товаросупровідних
документів (накладних).

Відповідно до п. 2.1. Договору, оплата за
товар здійснюється готівковими
коштами шляхом їх здачі Продавцю в
строк до 03.11.2006 р.

Договір діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за ним (п.
5.1. Договору).

01.06.2011 р. Сторонами було підписано
Додаткову угоду до договору
купівлі-продажу № 35, за змістом якої
сторони дійшли згоди, що сума
заборгованості Покупця становить 50687,32
грн., у тому числі 3% річних (за 3 роки і 8
місяців) - 3260,40 грн., сума боргу з
урахуванням індексу інфляції - 47426,92
грн. (п. 2 Додаткової угоди).

В пункті 3 Додаткової угоди до Договору
Сторони дійшли згоди, що Покупець
розраховується в валюті: долар США за
курсом 1 дол. США = 8,00 грн.

В пункті 4 Додаткової угоди до Договору
Сторони домовились, що Покупець
зобов'язаний сплатити Продавцю 6335,91
доларів США, що є еквівалентом 50687,32 грн.
за курсом 8,0 на момент підписання цієї
угоди.

Відповідно до п. 5.1. Додаткової угоди до
Договору заборгованість повинна
погашатись щомісячно до останнього
числа кожного місяця, шляхом внесення
на розрахунковий рахунок Продавця
грошових коштів в сумі 50 дол. США
починаючи з дня підписання цієї угоди
до повної виплати заборгованості.

В п. 7.1. Додаткової угоди до Договору
Сторони узгодили, що ця Додаткова угода
набирає чинності з моменту її
підписання Сторонами та її скріплення
печатками Сторін і є дійсною до моменту
її остаточного виконання.

Як встановлено судом, на виконання умов
укладеного між Сторонами Договору
позивачем було поставлено відповідачу
Товар на загальну суму 29640,00 грн., що
підтверджується накладною № 35 від
03.05.2006 р., яка долучена до матеріалів
справи.

За отриманий Товар відповідач у
встановлені Договором строки у повному
обсязі не розрахувався. За період з
15.06.2011 р. по 27.12.2013 р. ФОП ОСОБА_2 було
сплачено лише суму 8220,16 грн. Решта боргу
залишилась несплаченою.

У зв'язку з цим, 31.03.2014 р. позивачем на
адресу відповідача була направлена
Претензія (вих. б/н від 31.03.2014 р.) з
вимогою негайно погасити існуючу
заборгованість.

Претензія позивача була залишена
відповідачем без задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з ФОП
ОСОБА_2 заборгованості за договором
купівлі-продажу № 35 від 03.05.2006 р. в
розмірі 5308,41 доларів США, що є
еквівалентом 42467,16 грн., стали предметом
судового розгляду у даній справі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини…
Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, між
сторонами склалися господарські
відносини з купівлі-продажу, що
породили взаємні обов'язки. Обов'язки
позивача виразились у передачі товару,
а обов'язки відповідача полягають в
оплаті товару.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193
Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Факт поставки, кількість та вартість
переданого за Договором Товару на суму
29640,00 грн. підтверджується долученою до
матеріалів справи накладною № 35 від
03.05.2006 р. на суму 29640,00грн. та
відповідачем не заперечується.

Вказана накладна була підписана
та скріплена печатками сторін, без
будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Порядок здійснення розрахунків
узгодженого Сторонами в п. 2.1 Договору,
за змістом якого, оплата за товар
здійснюється готівковими коштами
шляхом їх здачі Продавцю в строк до
03.11.2006 р.

У зв'язку з тим, що відповідач свої
зобов'язання щодо оплати отриманого
Товару, всупереч умов Договору не
виконав, 01.06.2011 р. Сторонами було
укладено Додаткову угоду до Договору, в
якій Сторони, зокрема, дійшли згоди, що:

- відповідно до договору
купівлі-продажу № 35 від 03.05.2006 р. та
накладної № 35 від 03.05.2006 р., сума
основного боргу складає 29640,00 грн.;

- сума заборгованості Покупця
становить 50687,32 грн., у тому числі 3%
річних (за 3 роки і 8 місяців) - 3260,40 грн.,
сума боргу з урахуванням індексу
інфляції - 47426,92 грн.;

- Покупець розраховується в валюті:
долар США за курсом 1 дол. США = 8,00 грн.;

- Покупець зобов'язаний сплатити
Продавцю 6335,91 доларів США, що є
еквівалентом 50687,32 грн. за курсом 8 на
момент підписання цієї угоди.

Зазначена додаткова угода є чинною, а
тому породжує правові наслідки.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтею 625
Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За таких обставин, враховуючи факт
несвоєчасного виконання відповідачем
грошових зобов'язань та з огляду на
положення статей 610 та 625 ЦК України
позивачем цілком правомірно
нараховано відповідачу 3% річних та
втрати від інфляції на суму боргу за
період прострочення з 04.11.2007 р. по
04.06.2011р.

Як свідчить надана позивачем
банківська виписка за період з 15.06.2011 р.
по 27.12.2013 р., відповідачем, в рахунок
погашення заборгованості було
перераховано позивачу 8220,16 грн. Частина
погашеного боргу сплачувався
відповідачем на картковий рахунок: р/р
9100 в ПАТ КБ «Приватбанк».
Наявність вказаного рахунку
підтверджується довідкою з банку за
вих. № 1478790 від 13.05.2014 р.

Решта боргу відповідачем сплачена не
була.

Вказані обставини підтверджені
відповідачем в судовому засіданні.

Суду не було надано доказів сплати
відповідачем грошових коштів позивачу
за умовами Додаткової угоди до
Договору в повному обсязі.

У п. 6.2 Додаткової угоди до Договору
сторони передбачили, що у разі
повторного порушення строку платежу
позивач має право звернутися до суду із
позовом про стягнення загальної суми
боргу.

Зобов'язання, відповідно до статті 599
Цивільного кодексу України,
припиняються виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідач не надав суду доказів
сплати на користь позивача суми 42467,16
грн. В судових засіданнях відповідач
визнав, що заборгованість в сумі 42467,16
грн. ним не оплачена. Цей фат
підтверджується також двостороннім
актом звірки взаємних розрахунків від
28.03.2014р., який знаходиться в матеріалах
справи.

При цьому суд зазначає, що у розумінні
ст. ст. 192, 524, 533 ЦК України зобов'язання
має бути виражене у грошовій одиниці
України - гривні. Сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті;
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом. Аналіз вказаних норм
права свідчить, що зобов'язання
відповідача перед позивачем (у тому
числі за судовим рішенням) повинно бути
виконане у гривнях з визначенням
еквіваленту в дол. США, що випливає з
договірних відносин сторін.

Таким чином, враховуючи неналежне
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань в частині
оплати отриманого товару, та
вищезазначені приписи норми чинного
законодавства України, а також з
урахуванням викладеного, суд констатує
правомірність заявленої позивачем
вимоги про стягнення з відповідача
суми боргу в розмірі 42467,16 грн.
(еквівалент 5308,41дол. США), у зв'язку з
чим, позов задовольняється у повному
обсязі.

Додатково слід зауважити, що
господарським судом досліджено
рішення господарського суду
Запорізької області від 26.03.2014р. у
справі № 908/223/14, яким відмовлено у
задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ФОП
ОСОБА_2 про стягнення суми 6335,91дол. США
(еквівалентно 50687,32грн). Судом також
досліджено копію позовної заяви у
справі № 908/223/14 (із доданими до неї
матеріалами). Дослідження вказаних
доказів свідчить, що у справі № 908/223/14 і
у справі № 908/1246/14 є різними підстави
позову, оскільки у справі № 908/223/14 позов
було заявлено на підставі договору
поставки № 35 від 03.05.2006року, а у справі
№ 908/1246/14 позов заявлено на підставі
договору купівлі-продажу № 35 від
03.05.2006р. Тобто позови у справах були
заявлені за різними
господарсько-правовими договорами,
укладеними між сторонами, а тому
результат розгляду справи № 908/223/14 не
впливає на результат розгляду справи
№ 908/1246/14.

Стосовно витрат на послуги адвоката.

Відповідно до положень Господарського
процесуального кодексу України,
зокрема ст. 44 ГПК України до судових
витрат, пов'язаних з розглядом справи в
господарському суді, належать витрати
з оплати судового збору, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи; витрати пов'язані з
оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження; витрати
на оплату послуг перекладача, адвоката
та інші витрати, пов'язані з розглядом
справи.

Підпунктом 6.3. пункту 6 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013 р. (далі - постанова Пленуму ВГСУ
№ 7) передбачено, що витрати позивачів
та відповідачів, третіх осіб, пов'язані
з оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-то угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 ГПК у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката (у розумінні пункту 1
статті 1 та частини першої статті 6
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі. Аналогічну правову
позицію викладено у Рішенні
Конституційного Суду України від 11.07.2013
р. № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Згідно наданих позивачем доказів,
25.03.2014 р. між ФОП ОСОБА_1 (Клієнтом) та
адвокатом ОСОБА_5 було укладено договір
№ 01-28/03/14 про надання правової допомоги,
за умовами якого, Адвокат зобов'язався
надати правову допомогу Клієнту, а
Клієнт зобов'язався сплатити гонорар
Адвокату в розмірі 2000,00 грн.

Також, суду була надана квитанція до
прибуткового касового ордеру від
28.03.2014р., яка свідчать про здійснення
оплати позивачем на користь адвоката
ОСОБА_5 суми 2000,00 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
судовий збір в сумі 1827,00 грн. та витрати
на оплату послуг адвоката в розмірі
2000,00 грн., покладаються на відповідача.

При цьому слід вказати, що позивач
надав суду документи, зокрема пенсійне
посвідчення № НОМЕР_1, яке видано 23.10.2013
року, довічно, та посвідчує призначення
пенсії за інвалідністю, 2 група
загального захворювання (арк. справи 14).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 8 Закону
України „Про судовий збір", від сплати
судового збору звільняються, зокрема,
інваліди I та II груп, законні
представники дітей-інвалідів і
недієздатних інвалідів I та II груп.

При зверненні до суду із даним позовом
позивачем судовий збір не був
сплачений внаслідок звільнення його
від сплати в законодавчому порядку.

У випадках коли позивач звільнений від
сплати судового збору, та у разі
задоволення позову повністю або
частково судовий збір стягується з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам) в доход
державного бюджету України, якщо
відповідач не звільнений від сплати
цього збору.

Вказана правова позиція викладена в п.
4.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 року.

Оскільки позивач в силу норм
законодавства звільнений від сплати
судового збору, то у даному випадку
судовий збір підлягає стягненню з
відповідача на користь державного
бюджету України в сумі 1827грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2, рахунки в
установах банку не відомі) на користь
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 18000,
АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1; рахунки в
установах банку не відомі) суму 42467
(сорок дві тисячі чотириста шістдесят
сім) грн. 16 коп. заборгованості, що є
еквівалентом 5308 (п'ять тисяч триста
вісім) доларів США 41 цент та витрати на
адвокатські послуги в сумі 2000 (дві
тисячі) грн. 00 коп.

Видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ід. код НОМЕР_2, рахунки
в установах банку не відомі) на користь
Державного бюджету України (одержувач:
УДКСУ у м. Запоріжжі
(Орджонікідзевський район), 22030001; банк
одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій
області; МФО 813015; ; р/р
№ 3007) суму 1827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та
підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК
України 12.06.2014 р.

Суддя
М.В. Мірошниченко