ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.Справа № 916/494/14

За позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал"

третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Державне підприємство
„Одеський морський торговельний порт"

про стягнення 481 206,11 грн.

Головуючий суддя Степанова
Л.В.

Суддя Гуляк Г.І.

Суддя
Мостепаненко Ю.І.

Представники:

Від позивача: Задоя В.І. за довіреністю

Від відповідача: Шаброва О.Ю. за
довіреністю; Терзіанова К.В. за
довіреністю

Від третьої особи: не з'явився

Суть спору: про стягнення 481 206,11 грн.

Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Одеської філії звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Новотех-Термінал" про стягнення
грошових коштів у розмірі 481 206,11 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.02.2014р. порушено
провадження у справі № 916/494/14.

04.03.2014р. до господарського суду
Одеської області надійшло клопотання
Державного підприємства „Одеський
морський торговельний порт" № 20/2-276 від
04.03.2014р. (вх. № 2-932/14 від 04.03.2014р.) про
залучення останнього до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача.

04.03.2014р. до господарського суду
Одеської області надійшло клопотання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал" №
127 (вх. № 5684/14) про відкладення розгляду
справи.

У судовому засіданні від 06.03.2014р.
представником позивача було надано
клопотання (вх. № 5844/14 від 06.03.2014р.) про
залучення до матеріалів справи
додаткових документів.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 06.03.2014р. до участі у справі
№ 916/494/14 в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача було
залучене Державне підприємство
„Одеський морський торговельний порт".

У судовому засіданні від 18.03.2014р.
представником відповідача було надане
клопотання про продовження строку
розгляду справи № 916/494/14 на 15 днів (вх. №
2-1100/14).

Також, у судовому засіданні від 18.03.2014р.
представником третьої особи були
надані письмові пояснення по справі №
20/2-349 від 14.03.2014р. (вх. № 6818/14).

У судовому засіданні від 18.03.2014р.
представником позивача було надано
клопотання (вх. № 6815/14 від 18.03.2014р.) про
залучення до матеріалів справи
засвідченої копії розподільчого
балансу ДП "ОМПТ" та ДП "АМПУ".

18.03.2014р. до матеріалів справи надійшов
відзив Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал" №
153 від 18.03.2014р. (вх. № 6816/14) відповідно до
якого відповідач просить суд відмовити
у задоволені вимог про стягнення
податку на додану вартість у сумі 80 201,02
грн. та застосувати передбачене ст. 83
ГПК України право на зменшення розміру
штрафної санкції (неустойки), що
підлягає стягненню, до 100 000 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18.03.2014р. строку розгляду
справи № 916/494/14 було продовжено до
27.04.2014р.

У судовому засіданні від 03.04.2014р.
представником позивача були надані
заперечення на відзиві відповідача (вх.
№ 8471/14).

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.04.2014 року справу № 916/494/14
призначено до колегіального розгляду.

Розпорядженням голови господарського
суду Одеської області від 17.04.2014 року
справу № 916/494/14 передано на розгляд
колегії суддів у складі: головуючий
суддя Степанова Л.В., суддя Гуляк Г.І.,
суддя Мостепаненко Ю.І.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.04.2014 року справу № 916/494/14
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Степанова Л.В., суддя Гуляк Г.І., суддя
Мостепаненко Ю.І.

У судовому засіданні від 20.05.2014р.
представником відповідача були надані
доповнення до відзиву (вх. № 12984/14)
відповідно до якого відповідач просить
суд позов задовольнити частково,
застосувати передбачене ст. 83 ГПК
України право на зменшення розміру
штрафної санкції (неустойки), що
підлягає стягненню, до 100 000 грн.,
припинити провадження у справі на
підставі п. 1.1. ч. 1 ст. 80 ГПК України та в
решті позову відмовити.

У судовому засіданні від 03.06.2014р.
представником відповідача були надані
акти наданих послуг 2012р. з яких
вбачається про зменшення об'єму
вантажопереробки, та як наслідок
зменшення запланованого прибутку
підприємства, разом із супровідним
листом (вх. № 14392/14).

Розглянув матеріали справи, заслухавши
представників сторін, суд встановив:

14 жовтня 2004 року між Державним
підприємством "Одеський морський
торговельний порт" (Порт) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал"
(Підприємство) було укладено договір
про надання послуг № КД-6253 (надалі
договір № КД-6253 від 14.10.2004р.) відповідно
до п. 1.1 якого Порт приймає на себе
зобов'язання щодо виконання для
Підприємства, зазначених у розділі 3
даного Договору робіт (послуг) по
забезпеченню виконання Підприємством
комплексу робіт та послуг, пов'язаних
із перевантаженням вантажів
(навантажувально-розвантажувальних
робіт), а Підприємство зобов'язується
прийняти та оплатити виконані роботи.
Підприємство оплачує послуги Порта в
порядку та на умовах, передбачених
нижче (п. 1.2 договору № КД-6253 від 14.10.2004р.

Відповідно до п. 2.1 договору № КД-6253 від
14.10.2004р. до обов'язку Підприємства
віднесено: своєчасно і в повному об'ємі
оплачувати послуги Порта.

Крім того, відповідно до п. 2.6 договору
№ КД-6253 від 14.10.2004р. Підприємство
зобов'язано щорічно забезпечувати
залучення для перевантаження через
ППК-4 вантажопотоку в об'ємі не менше
середньорічного, переробленого на
ньому на протязі 5 років.

Обов'язки Порта закріплені розділом 3
договору № КД-6253 від 14.10.2004р. Так,
відповідно до п. 3.1, крім іншого, Порт
зобов'язаний належним чином надавати
послуги, передбачені даним Договором,
по вантажам, що прибувають на підставі
договорів, укладених Підприємством.

Згідно з п. 4.1 договору № КД-6253 від
14.10.2004р. вартість наданих Портом послуг
складає 13 % від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт, які оплачуються за акордною
ставкою. Податок на додану вартість
нараховується та сплачується
додатково, якщо інше не встановлено
діючим законодавством України.

Пунктом 4.4 договору № КД-6253 від 14.10.2004р.
передбачено, що на протязі 15 днів після
закінчення місяця сторони підписують
Акт про надані Портом послуги, на
підставі якого визначається остаточна
сума належної Порту нагороди за
звітний місяць. У разі, якщо сума, що
належить Порту за звітний місяць
перевищує суму здійсненої попередньої
оплати, Підприємство доплачує різницю
на протязі 10 днів з моменту отримання
рахунку Порта; сума попередньої оплати
зараховується в рахунок зобов'язань
Підприємства перед Портом у наступні
періоди.

Відповідно до п. 5.5 договору № КД-6253 від
14.10.2004р. у разі невиконання
Підприємством вимог п. 2.6 даного
договору, Підприємство компенсує Порту
втрати у розмірі 13 % від вартості
комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні невистачаючого
об'єму вантажу, виходячи із
середньоприбуткової ставки за
відпрацьований рік.
Середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення прибутку,
отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований рік, до
загальної кількості тонн вантажу за
аналогічний період.

Згідно з п. 8.1 договору № КД-6253 від
14.10.2004р. Договір може бути доповнений та
змінений по узгодженню сторін з
оформленням доповнень до Договору, які
є невід'ємною його частиною.

Договір набирає чинності з моменту
підписання уповноваженими на то
особами та діє на протязі 15
(п'ятнадцяти) років (п. 9.1 договору №
КД-6253 від 14.10.2004р.)

В подальшому, між Державним
підприємством "Одеський морський
торговельний порт" (Порт) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал"
(Підприємство) було укладено низку
додаткових угод до договору № КД-6253 від
14.10.2004р., а саме: № КД-6253/1 від 01.03.2010р., №
КД-6253/2 від 17.03.2011р., № КД-6253/3 від 01.10.2011р.,
№ КД-6253/4 від 28.09.2012р., № КД-6253/5 від
10.12.2012р., № КД-6253/6 від 20.12.2012р., № КД-6253/7
від 20.12.2012р., № КД-6253/8 від 07.10.2013р.

При цьому, додатковою угодою № КД-6253/2
від 17.03.2011р. до договору № КД-6253 від
14.10.2004р., сторони дійшли згоди щодо
викладення п. 2.6 договору № КД-6253 від
14.10.2004р. у наступній редакції:
"Підприємство щорічно забезпечує
залучення до перевантаження через ППК-4
вантажопотік в об'ємі з 01.01.2010р. не
менше 1 150 00 тон, а з 01.01.2011р. не менш ніж 1
200 000 тон.

Додатковою угодою № КД-6253/3 від 01.10.2011р.
до договору № КД-6253 від 14.10.2004р., сторони
дійшли згоди щодо викладення п. 4.1 у
наступній редакції: "Вартість наданих
Портом послуг складає 80% від вартості
комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт, які оплачуються за акордною
ставкою, а також вартості завантаження
контейнерів та їх вивантаження
(стафіровки та розстафіровки), згідно
"Збірнику тарифів на комплекс робіт,
пов'язаних з обробкою вантажів в портах
України", затвердженого наказом
Міністерства транспорту України від
31.10.1995р. № 392 зі змінами та доповненнями,
без урахування ПДВ. Податок на додану
вартість нараховується та сплачується
додатково, відповідно до діючого
законодавством України.

Додатковою угодою № КД-6253/7 від 20.12.2012р.
до договору № КД-6253 від 14.10.2004р., сторони
дійшли згоди щодо викладення п. 5.5 у
наступній редакції: "У разі невиконання
Підприємством вимог п. 2.6 даного
договору, Підприємство компенсує Порту
втрати у розмірі 8 % (без врахування ПДВ,
ПДВ нараховується відповідно до
діючого законодавства) від вартості
комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні невистачаючого
об'єму вантажу, виходячи із
середньоприбуткової ставки за
відпрацьований рік або фактично
відпрацьований період, обчислюваний з
1 січня, з урахуванням п. 8.7 договору.
Середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення прибутку,
отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований період, до
загальної кількості тон вантажу за цей
період.

Згідно з окремими положеннями п. 1
додаткової угод № КД-6253/8 від 20.12.2012р. до
договору № КД-6253 від 14.10.2004р., сторони
дійшли згоди про припинення дії даного
договору про надання послуг № КД-6253 від
14.10.2004р. (надалі - Договір), укладеного
між Підприємством і Портом,
правонаступником прав та обов'язків
якого є Адміністрація (Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України").

Відповідно до п. 4 додаткової угод №
КД-6253/8 від 20.12.2012р. до договору № КД-6253
від 14.10.2004р. в зв'язку з припиненням
договору сторони домовились, що
зобов'язання Підприємства гарантувати
об'єми вантажопереробки, передбачені п.
2.6 договору, у відношенні періоду 2013
року діяло виключно до моменту
припинення договору (тобто з 01.01.2013р. по
12.06.2013р. включно)ю. При цьому,
гарантований об'єм вантажопереробки за
вищезазначений період встановлюється
та визначається прямо пропорційно
кількості календарних днів у такому
періоді, а саме розраховується
наступним чином: показник
гарантованого об'єму
вантажопереробки, передбачений п. 2.6
договору, розподіляється на кількість
календарних днів у 2013 році та
помножується на кількість календарних
днів у період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.
включно. У разі, якщо показник
фактичного об'єму вантажопереробки
Підприємства за період з 01.01.2013р. по
12.06.2013р. включно буде менше показника
гарантованого об'єму вантажопереробки,
розрахованого відповідно з даним
пунктом додаткової угоди, Підприємство
компенсує Адміністрації втрати у
розмірі 8,0 % (без врахування ПДВ, ПДВ
нараховується відповідно до діючого
законодавства) від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні невистачаючого
об'єму вантажопереробки, виходячи із
середньоприбуткової ставки за
вищезазначений період.
Середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення прибутку,
отриманого Підприємством від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.
включно, до показнику фактичного об'єм
вантажопереробки Підприємства за цей
період.

В подальшому, актом приймання передачі
майна, майнових прав та зобов'язань від
13.06.2013р., на виконання наказу
Міністерства інфраструктури України
від 19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" комісією з реорганізації, які
належить ДП "Одеський морський
торговельний порт" було передано ДП
"Адміністрація морських портів
України" майно, права та обов'язки, у
тому числі, за договором № КД-6253 від
14.10.2004р.

Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України", в свою чергу,
актом приймання передачі майна,
майнових прав та зобов'язань № 19 від
13.06.2013р., на виконання наказу
Міністерства інфраструктури України
від 19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" передало майно, права та
обов'язки від ДП "АМПУ", в особі
виконуючого обов'язки голови ДП "АМПУ"
Васькова Юрія Юрійовича комісії
Одеської філії ДП "АМПУ" з приймання
майна, прав і обов'язків від ДП "АМПУ",
призначеної наказом в. о. начальника
ОФДП "АМПУ" № 3 від 13.06.2013р. , яке належить
ДП "Адміністрація морських портів
України" передало майно, права та
обов'язки, у тому числі, за договором №
КД-6253 від 14.10.2004р.

Так, як зазначає позивач у своєму
позові за період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.
відповідачем було фактично
перевантажено 473475,224 тонн вантажу, що
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
згідно договору про надання послуг №
КД-6253 від 14.10.2004р. - від 31.01.2013р., від
28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від
31.05.2013р. та від 12.06.2013р., копії яких
містяться в матеріалах справи. Отже, за
твердженням позивача, невиконаний
відповідачем об'єм
навантажувально-розвантажувальних
робіт, який передбачений умовами п. 2.6
договору № КД-6253 від 14.10.2004р., склав
62415,187 тонн, та сума компенсації згідно з
умовами п. 2.6 даного договору, а також
відповідно до п. 4 додаткової угоди за
період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р. дорівнює
401005,09 грн., разом з ПДВ 20% - 481 206,11 грн.

З метою досудового врегулювання
питання сплати Товариством з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал"
суми компенсації в зв'язку із
невиконанням останнім вимог п. 2.6,
укладеного між сторонами по справі
договору № КД-6253 від 14.10.2004р., Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України" в особі Одеської філії
звернулось до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал" з
претензією № 20А/3/1-387 від 25.10.2013р. згідно
з якою позивач просить розглянути цю
претензію у встановлений законом строк
та перерахувати на розрахунковий
рахунок Одеської філії ДП "АМПУ" №
2698 в ОФ ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України", МФО
328618, суму компенсації в розмірі 481 206,11
грн.

Відповіддю № 241 від 29.11.2013р. на
претензію Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал"
повністю відхилило дану претензію з
підстав, викладених у неї.

Враховуючи вищенаведені обставини,
Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Одеської філії звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Новотех-Термінал" про стягнення
грошових коштів за період з 01.01.2013р. по
12.06.2013р. у розмірі 481 206,11 грн., у тому
числі ПДВ 20% - 80 201,02 грн. В обґрунтування
заявленого позову Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України" в особі Одеської філії
посилається на неналежне виконання
відповідачем прийнятих на себе за
договором про надання послуг № КД-6253
від 14.10.2004р., зокрема п. 2.6, зобов'язань,
положеннями Господарського кодексу
України, Цивільного кодексу України,
Господарського процесуального кодексу
України, а також п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188
Податкового кодексу України.

Відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал"
позовні вимоги визнає частково та
просить суд застосувати передбачене
ст. 83 ГПК України право на зменшення
розміру штрафної санкції (неустойки),
що підлягає стягненню, до 100 000 грн.,
припинити провадження у справі на
підставі п. 1.1. ч. 1 ст. 80 ГПК України та в
решті позову відмовити з підстав,
викладених у відзиві на позов № 153 від
18.03.2014р. (вх. № 6816/14 від 18.03.2014р.) та
доповненнях до відзиву від 20.05.2014р. (вх.
№ 12984/14 від 20.05.2014р.). Так, в
обґрунтування своєї правової позиції
по заявленим позовним вимогам,
відповідач посилається на положення
ст. 185 Податкового кодексу України, ст.
233 Господарського кодексу України, ч. 3
ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 3
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, а також судову
практику: рішення господарського суду
Одеської області від 09.07.2012р. по справі
№ 5017/1355/2012, залишене в силі постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 18.09.2012р. та постановою Вищого
господарського суду України від
14.03.2013р.

При цьому, як зазначає відповідач,
враховуючи що останнім в ході розгляду
було добровільно сплачено суму
штрафної санкції у розмірі 100 000 грн.,
яку в свою чергу Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Новотех-Термінал" визнає з підстав,
викладених у відзиві на позов № 153 від
18.03.2014р. (вх. № 6816/14 від 18.03.2014р.), та що
підтверджується платіжним доручення №
1162 від 19.05.2014р., яке міститься в
матеріалах справи, відповідач просить
суд провадження у цій частині
припинити на підставі п. 1.1. ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Водночас, відповідач просить суд
застосувати передбачене ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України право на зменшення розміру
штрафної санкції (неустойки), що
підлягає стягненню, до 100 000 грн. з
посиланням на приписи п. 3.17.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18.

Згідно з частиною 1 статті 175
Господарського кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 199 Господарського
кодексу України передбачено, що
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 546, 548,
549 Цивільного кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися у відповідності до
закону або умов договору, зокрема,
неустойкою, яку боржник повинен
сплатити у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

В силу ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 525 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Так, відповідно до п. 2.6 договору №
КД-6253 від 14.10.2004р. у редакції додаткової
угоди № КД-6253/2 від 17.03.2011р. до договору
№ КД-6253 від 14.10.2004р., Підприємство
щорічно забезпечує залучення до
перевантаження через ППК-4
вантажопотік в об'ємі з 01.01.2010р. не
менше 1 150 00 тон, а з 01.01.2011р. не менш ніж 1
200 000 тон.

Враховуючи наведені обставини,
позивачем було нараховану відповідачу
до сплати суму грошових коштів за
період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р. у розмірі 481
206,11 грн., у тому числі ПДВ 20% - 80 201,02 грн.
згідно наданого розрахунку.

Відповідно до вимог ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, згідно з ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
Кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України закріплено, що у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платника
податку з постачання товарів та послуг,
місце постачання яких знаходиться на
митній території України.

Компенсація втрат при невиконанні
об'ємів поставки не відповідає
поняттям "постачання товарів" або
"постачання послуг", з огляду на
визначення цих понять Податковим
кодексом України, за якими:

- "постачання послуг"- будь-яка операція,
що не є постачанням товарів, чи інша
операція з передачі права на об'єкти
права інтелектуальної власності та
інші нематеріальні активи чи надання
інших майнових прав стосовно таких
об'єктів права інтелектуальної
власності, а також надання послуг, що
споживаються в процесі вчинення певної
дії або провадження певної діяльності.
(п.п.14.1.185 Податкового кодексу України);

- "постачання товарів"- будь-яка
передача права на розпоряджання
товарами як власник, у тому числі
продаж, обмін чи дарування такого
товару, а також постачання товарів за
рішенням суду. ( п.п. 14.1.191 Податкового
кодексу України).

Згідно з п. 1 ст. 188 Податкового кодексу
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).
До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Отже, сума неустойки, передбачена п. 5.5
договору № КД-4405 від 01.10.2003р. не може
розглядатись як компенсація вартості
наданих послуг, яка збільшує базу
оподаткування податком на додану
вартість, а за своєю правовою природою
є штрафною санкцією, оскільки в
розумінні ст. 549 Цивільного кодексу
України, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Нормами п.14.1.185, п.14.1.191, п.185, п.188
Податкового Кодексу України не
передбачено нарахування та сплату ПДВ
в складі господарської санкції за
невиконання Підприємством
гарантованого об'єму перевалки
вантажів, встановленому у Договорі.

Відповідна позиція також міститься у
постановах Вищого господарського суду
України від 14.03.2013р. у справі № 5017/1355/2012,
від 13.11.2013р. у справі № 916/1530/13.

Враховуючи викладене, суд доходить
висновку про безпідставність
нарахування позивачем на суму
неустойки за невиконання умов п. 2.6
договору № КД-6253 від 14.10.2004р. податку на
додану вартість у розмірі 80 201,02 грн. в
зв'язку з чим у задоволені позову у цій
частині слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача неустойки
за невиконання відповідачем
гарантованого об'єму перевалки
вантажів за період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.
у розмірі 401 005,09 грн., суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Так, відповідач просить суд
застосувати передбачене ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України право на зменшення розміру
штрафної санкції (неустойки), що
підлягає стягненню, до 100 000 грн., з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву № 153 від 18.03.2014р. (вх. №
6816/14 від 18.03.2014р.). Так, відповідач
зазначає, що по-перше, договір послуг №
6253 від 14.10.2004р. був укладений сторонами
строком на 15 років та його припинення
відбулося з 13.06.2013р. в з в'язку з
проведеною в Україні реформою у
морській галузі, набранням чинності
Закону України "Про морські порти" та з
інших обставин, викладених в угоді,
отже з незалежних від відповідача
причин. По-друге, відповідачем сумлінно
виконувались зобов'язання протягом
усього терміну дії договору, а саме: з
14.10.2004р. по 13.06.2012р. щодо забезпечення
належними об'ємами вантажопотоку та
своєчасного сплачення послуг Порту на
погоджених сторонами умовах. По-третє,
зменшення вантажообігу відбулося не з
вини відповідача, причинами
неналежного виконання стало падіння
обсягів перевалки металопродукції
Криворожського горно-металургічного
комбінату. Так, у 2013 році з незалежних
від Підприємства причин та обставин,
майже вдвічі втратило вантажопотік
металопродукції Арселор Миттал Кривий
Ріг, що суттєво вплинуло на виконання
Підприємством своїх зобов'язань за
договором № КД-6253 від 14.10.2004р.
Вчетверте, відповідачем було вжито
всіх залежних від нього заходів щодо
належного виконання зобов'язань за
договором. Отже, Підприємство
усвідомлювало, що зменшення
вантажообігу на ППК-4 може бути
розцінено Портом як неналежне
виконання обов'язків, взятих за
договором № КД-6253 від 14.10.2004р., що
передбачало настання негативних
наслідків тому, з метою утримання
вантажопотоку, відповідачем було
залучено до першому півріччі 2013р. нових
клієнтів - ТОВ "Форвардинг" та ТОВ
"Метінвест-Шиппінг". Крім того,
відповідачем було збільшено перевалку
зернових вантажів. Вп'яте, станом на
31.12.2013р. підприємство зафіксувало
негативний фінансовий результат
(збиток) у розмірі 3 377 000 грн., що
підтверджується формою № 2 "Звіт про
фінансові результати". Крім того,
Підприємство має дебіторську та
кредиторську заборгованість, що
відображається у бухгалтерському
обліку та підтверджується
відповідними оборотно-сальдовими
відомостями, у тому числі і
заборгованість перед позивачем за
основними зобов'язаннями у розмірі 1 879
391,86 грн. Востаннє, відповідач зазначає,
що позивачем не зазначено у позовній
заяві про факт завдання відповідачем
збитків, через неналежне виконання ним
господарського зобов'язання та не
надано жодних доказів завданих
збитків, що базується на даних
бухгалтерського та податкового обліку.

Позивач, в свою чергу, проти зменшення
розміру штрафної санкції заперечує з
підстав, викладених у запереченнях на
відзив (вх. № 8471/14 від 03.04.2014р.) та вважає
обґрунтування відповідача надуманими,
необґрунтованими та такими, що не
підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Положення статті 233 Господарського
кодексу України, що кореспондується з
положеннями ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України, встановлює, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому, повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов`язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може, з
урахуванням інтересів боржника,
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

При цьому, відповідно до п. 3.17.4
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від 26
грудня 2011 року N 18 встановлено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені), а тому вона не
може застосовуватися у вирішенні
спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум
збитків та шкоди (стаття 22, глава 82
Цивільного кодексу України). Крім того,
ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

Отже, враховуючи вищенаведені
обставини, те, що у 2013 році з незалежних
від відповідача причин та обставин,
майже вдвічі втратило вантажопотік
металопродукції, що суттєво вплинуло
на виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал"
своїх зобов'язань за договором № КД-6253
від 14.10.2004р. та стягнення штрафних
санкцій призведе до значного
погіршення платоспроможності
відповідача, суд доходить висновку про
наявність правових підстав для
зменшення розміру неустойки до суми у
розмірі 100 000 грн.

Водночас, під час розгляду справи №
916/494/14 Товариством з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал"
було сплачено суму штрафної санкції у
розмірі 100 000 грн., що підтверджується
платіжним доручення № 1162 від 19.05.2014р. в
зв'язку з чим, відповідач просить суд
провадження у цій частині припинити на
підставі п. 1.1. ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1.1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Отже, приймаючи до уваги наявність у
матеріалах справи доказів, які
підтверджують сплату суми штрафних
санкцій у розмірі 100 000 грн., суд дійшов
висновку про відсутність між сторонами
по справі спору в частині стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал" на
користь Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії
штрафних санкцій у розмірі 100 000 грн., що
є підставою для припинення провадження
у справі в даній частині позовних вимог
згідно з п. 1.1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги
вищенаведене, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог
шляхом присудження до стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал" на
користь Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії
неустойки у розмірі 100 000 грн., яка в свою
чергу вже була погашення відповідачем
під час розгляду справи, у зв'язку з чим
провадження у справі № 916/494/14 в цій
частині підлягає припиненню
відповідно до п. 1.1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на
відповідача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, а також положень п. 4.3.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" № 7 від 21.02.2013р. згідно
з якими, у разі коли господарський суд
на підставі пункту 3 статті 83 ГПК
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені),
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
відповідачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, п. 1.1 ч. 1 ст.
81, 82- 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал" на
користь Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії
штрафних санкцій у розмірі 100 000 грн. -
припинити.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотех-Термінал"
(65026, м. Одеса, вул. Приморська, 6, р/р
7 у ПАТ "Марфін Банк", МФО 328168, ) на користь Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Одеської філії
(65026, м. Одеса, Митна площа, 1, р/р 2698
в ОФ ПАТ "Державний
експортний-імпортний банк України", МФО
328618, ) судовий збір у
розмірі 8 020 (вісім тисяч двадцять) грн. 10
коп.

Рішення господарського суду набирає
законної сили в порядку ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, та може бути оскаржено у
встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 10.06.2014 року

Головуючий суддя
Степанова Л.В.

Суддя
Гуляк Г.І.

Суддя
Мостепаненко
Ю.І.