ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року Справа № 904/3840/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Грейц
К.В.суддів:Бакуліної С.В., Глос О.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ПАТ
"Криворіжгаз"на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
03.03.2014у справі№904/3840/13 господарського
суду Дніпропетровської областіза
позовомПАТ
"Криворіжгаз"доКомунального
підприємства " Червоненська
Житлово-комунальна
дільниця"простягнення 49779,41грн.

у судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача : Борисенко І.С. (дов. №146-Д
від 30.12.2013);

від відповідача : не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 17.07.2013 у
справі №904/3840/13 (суддя Юзіков С.Г.),
залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 (судді:
Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П., Чус О.В.), в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ "Криворіжгаз"
просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.07.2013 та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 у справі
№904/3840/13, посилаючись на порушення
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст. 11 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 34, 43, 69, ч.2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, п.п.1.2, 5.2, 5.9, 5.13 Правил обліку
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами, постачання та споживання,
затверджених Наказом Міністерства
палива та енергетики України від 27.12.2005
№618, Правил користування природним
газом для юридичних осіб, затверджених
Постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики, від 13.09.2012 №1181, оскільки
апеляційний господарський суд
безпідставно не прийняв додаткові
докази, зокрема, копію звіту про добове
споживання газу, який не було подано до
господарського суду першої інстанції у
зв'язку з тим, що з відповідачем велися
переговори щодо підписання акту
приймання-передачі природного газу за
листопад 2012, а заявлене позивачем 17.07.2013
клопотання про відкладення розгляду
справи судом першої інстанції було
відхилено.

Відповідач не скористався своїм
процесуальним правом на участь свого
представника в судовому засіданні суду
касаційної інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
справи, правильність застосування
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено
наступне.

31.12.2011р. між ПАТ "Криворіжгаз"
(постачальник) та КП "Червоненська ЖКД"
(споживач) було укладено договір на
постачання природного газу за
регульованим тарифом №2004-п, відповідно
до п.1.1 якого постачальник постачає
природний газ споживачу в обсягах і
порядку, передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках і порядку та на
умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 2.1 договору договірні обсяги
постачання газу наводяться в додатку 2
до договору.

Відповідно до додатку 2 до договору на
постачання природного газу за
регульованим тарифом постачальник
здійснює протягом 2012 року постачання
природного газу споживачу для власного
споживання в обсязі 76,500тис.куб.м., у
тому числі по місяцях та кварталах,
зокрема, в листопаді 2012 року - 8000куб.м., в
грудні 2012 року - 12000куб.м.

Відповідно до п.2.6 договору послуги з
постачання газу підтверджуються
підписаним сторонами актом
приймання-передачі газу, що
оформлюється за даними вузлів обліку,
визначених у додатку 1 до договору.

Згідно з п.2.9 договору акти
приймання-передачі є підставою для
остаточних розрахунків споживача з
постачальником.

Відповідно до п.3.2 договору облік
обсягів газу, що постачається на умовах
договору, здійснюється згідно з
Правилами обліку природного газу під
час його транспортування
газорозподільними мережами,
постачання та споживання,
затвердженими наказом Міністерства
палива та енергетики України від 27.12.2005
№618, зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 26.01.2006 за №67/11941.

Згідно з п.3.3 договору кількість
реалізованого газу споживачу
визначається на межі балансової
належності об'єктів Споживача за
допомогою вузлів обліку, визначених у
додатку 1 до договору.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки за
реалізований споживачеві газ
здійснюються за цінами, що
встановлюються національною комісією,
яка здійснює державне регулювання у
сфері енергетики.

Відповідно до п.4.6 договору оплата
вартості послуг з постачання газу
здійснюється споживачем авансовим
та/або плановими платежами із
розрахунку договірного обсягу
постачання газу протягом періоду
оплати відповідно до додатка 2 до
договору.

Споживач самостійно розраховує суму
платежу, виходячи з ціни газу на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого на наступний
розрахунковий період. У разі
відсутності інформації про ціну газу
на наступний розрахунковий період до
дати здійснення оплати споживач
розраховує суму платежу за ціною, що
діяла у попередньому місяці.

У випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше 5 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

У разі переплати за фактично спожитий
газ сума переплати зараховується
постачальником в рахунок оплати
поставленого газу в наступному
розрахунковому періоді або
повертається на поточний рахунок
споживача на його письмову вимогу.

У разі збільшення підтвердженого
обсягу газу протягом розрахункового
періоду споживач здійснює оплату
додатково заявлених обсягів газу в
п'ятиденний строк після збільшення
цього обсягу в установленому договором
порядку.

Відповідно до п.4.7 договору оплата
вартості послуг з постачання газу
здійснюється споживачем виключно
грошовими коштами, що перераховуються
на поточний рахунок із спеціальним
режимом використання постачальника.

Згідно з п.4.8 договору у разі виникнення
у споживача заборгованості з оплати
вартості послуг з постачання газу
сторони за взаємною згодою та у
порядку, передбаченому законодавством,
укладають графік погашення
заборгованості, який оформлюється
додатком до договору.

У разі відсутності графіка погашення
заборгованості постачальник має право
грошові кошти, отримані від споживача
за газ в поточному розрахунковому
періоді, зарахувати в рахунок
погашення існуючої заборгованості
споживача відповідно до черговості її
виникнення.

Укладення сторонами та дотримання
споживачем узгодженого графіка
погашення заборгованості не звільняє
споживача від виконання поточних
зобов'язань за договором.

Відповідно до п.6.2.2 договору у разі
порушення споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 договору, із
споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Згідно з п.10.1 договору він набирає
чинності з дати його підписання та
укладається на строк до 31 грудня 2012
року. Договір вважається продовженим
на аналогічний період, якщо за місяць
до закінчення терміну дії договору
жодною із сторін не буде заявлено про
припинення його дії або перегляд його
умов. При цьому сторони мають
переоформити додаток 2 щодо договірних
обсягів постачання газу, у якому
визначити планові обсяги газу на
продовжений термін.

Вважаючи, що відповідачем було
порушено договірні зобов'язання щодо
своєчасної та в повному обсязі оплати
спожитого у листопаді-грудні 2012 газу,
ПАТ "Криворіжгаз" звернулося до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Комунального
підприємства "Червоненська
Житлово-комунальна дільниця" про
стягнення з відповідача на користь
позивача 45364,15грн. заборгованості за
спожитий у листопаді-грудні 2012 газ,
2176,20грн. 3% річних, 2120,69грн. пені та
115,37грн. інфляційних втрат (всього
49776,41грн.).

Відповідач у відзиві на позов проти
позовних вимог заперечував,
посилаючись на відсутність будь-яких
доказів в підтвердження постачання
йому у листопаді 2012 природного газу в
обсязі 19,916тис.куб.м. (як зазначено в
розрахунку позивача), а також на оплату
в повному обсязі вартості спожитого у
листопаді-грудні 2012 газу.

Відмовляючи в позові, господарський
суд першої інстанції виходив з того, що:
по-перше, позивачем не подано доказів
споживання відповідачем у листопаді 2012
заявленого до сплати обсягу газу
(19,916тис.куб.м. газу); по-друге, з огляду
на відсутність підписаного сторонами
акту приймання-передачі природного
газу за листопад 2012 судом визначено
обсяг спожитого у листопаді 2012 газу на
підставі поданих відповідачем доказів
(актів приймання-передачі природного
газу за грудень 2012 - квітень 2013, витягів
з журналу технічного обслуговування
комунально-побутового підприємства, в
якому працівники позивача
відображають результати технічного
обслуговування та ремонту обладнання,
зокрема, станом на 19.10.2012 зафіксовано
показники приладу обліку 09654,48куб.м. та
зазначено про пуск газу, а 12.04.2013
зафіксовано перекриття газу і
показники приладу обліку - 65353,56куб.м.,
отже за період з 19.10.2012 до 12.04.2013
відповідачем спожито 55699,08куб.м. газу;
по-третє, враховуючи погоджені
сторонами обсяги газу, спожитого
відповідачем у грудні 2012 - квітні 2013
(47186куб.м.) та різницю у показниках
приладу обліку газу на 14.04.2013 - кінець
опалювального сезону (опломбування
позивачем обладнання відповідача й
припинення подачі газу) та на 19.10.2012 -
початок опалювального сезону
(розпломбування позивачем обладнання
відповідача й початок подачі газу)
(65353,56куб.м. - 9654,48куб.м. = 55699,08куб.м.), у
листопаді 2012 відповідачем спожито
8513,08куб.м. газу (55699,08куб.м. - 47186куб.м. =
8513,08куб.м.), які було оплачено
відповідачем в повному обсязі.

Залишаючи рішення господарського суду
першої інстанції без змін, а
апеляційну скаргу позивача без
задоволення, господарський суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що: по-перше, висновки господарського
суду першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову
відповідають вимогам чинного
законодавства і фактичним обставинам
справи, оскільки позивачем не подано
належних і допустимих доказів поставки
відповідачу у листопаді 2012 природного
газу в заявленому позивачем обсязі, в
тому числі акту приймання-передачі
природного газу за листопад 2012;
по-друге, подані позивачем додаткові
докази, зокрема, звіт про добове
споживання газу не можуть бути
прийняті апеляційним господарським
судом, оскільки в порушення ст.101
Господарського процесуального кодексу
України заявник не обґрунтував
неможливість їх подання до суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього; по-третє, акт звірення
розрахунків за період з 01.01.2013 по 05.06.2013
не є належним доказом у справі,
оскільки позивачем заявлено вимогу про
стягнення заборгованості за інший
період (листопад-грудень 2012); крім того,
вказаний акт не є первинним документом,
який би доводив факт існування
заборгованості відповідача за
спожитий у спірний період газ.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає висновки
господарського суду апеляційної
інстанції законними і обґрунтованими з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 Господарського
процесуального кодексу України).

Господарськими судами встановлено і
матеріалами справи підтверджено факт
неподання позивачем до суду першої
інстанції належних і допустимих
доказів постачання відповідачу в
листопаді 2012 природного газу в обсязі
19,916тис.куб.м., у зв'язку з неоплатою
якого відповідачем і виник даний спір.

Висновки апеляційного господарського
суду про відсутність підстав для
прийняття поданих позивачем до
господарського суду апеляційної
інстанції додаткових доказів
відповідають вимогам чинного
законодавства і фактичним обставинам
справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття
додаткових доказів суд апеляційної
інстанції повинен повно і всебічно
з'ясовувати причини їх неподання з
урахуванням конкретних обставин
справи і об'єктивно оцінити поважність
цих причин. У разі прийняття додаткових
доказів у постанові апеляційної
інстанції мають зазначатися підстави
такого прийняття (п.9 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України").

Господарським судом апеляційної
інстанції встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що позивач не
обґрунтував неможливість подання
вищевказаних доказів до суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього.

Доводи касаційної скарги про
безпідставну відмову судом першої
інстанції в задоволенні клопотання
позивача від 17.07.2013 про відкладення
розгляду справи для подання ним
додаткових доказів не відповідають
матеріалам справи і не спростовують
законних і обґрунтованих висновків
господарських судів, оскільки:
по-перше, матеріали справи свідчать, що
розгляд справи в господарському суді
першої інстанції неодноразово
відкладався, у зв'язку з чим у позивача
було достатньо часу для подання до суду
додаткових доказів; по-друге, доводи
касаційної скарги про незадоволення
судом 17.07.2013 клопотання позивача про
відкладення розгляду справи не
підтверджено матеріалами справи,
оскільки наявні в матеріалах справи
письмові пояснення позивача від 17.07.2013
(а.с. 40) не містять клопотання про
відкладення розгляду справи, а згідно з
протоколом судового засідання від
17.07.2013 (а.с. 47) усні заяви та клопотання
не заявлялися.

З огляду на викладене, постанова
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 у справі
№904/3840/13 відповідає вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи, у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, ст. 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Криворіжгаз" на
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
03.03.2014 у справі №904/3840/13 залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 у справі
№904/3840/13 - без змін.

Головуючий
К. Грейц

Судді:
С. Бакуліна

О. Глос