КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.
справа№ 910/21159/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача -
Якубовський В.О., Іванов К.С.

відповідача - Макидон М.М.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ллентаб»

на рішення Господарського суду м. Києва
від 18.02.2014 р.

у справі № 910/21159/13 (судді - Ломака В.С.,
Нечай О.В., Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ллентаб»

до Приватного виробничого
підприємства «Сіріус»

про стягнення 1 450 704,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Ллентаб»
звернулось з позовом до Приватного
виробничого підприємства «Сіріус» про
стягнення заборгованості за договором
поставки № U/01/12/2006 від 08.12.2006 р. у сумі 1
450 704,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 18.02.2014 р. у справі № 910/21159/13 у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду м. Києва від 18.02.2014
р. у справі № 910/21159/13, ТОВ «Ллентаб»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржуване рішення
суду та прийняти нове рішення про повне
задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивач зазначає, що ним було
реалізовано умову п. 4.1.5 договору
поставки щодо формальної прийомки та
складання протоколу готовності об'єкта
будівництва із залученням експерта
після ухилення відповідачем від
прийомки об'єкта будівництва, що є
підставою для здійснення остаточних
розрахунків за договором поставки.
Тому право вимоги позивача про сплату
відповідачем остаточної вартості
виконаних робіт за договором поставки
настало та є правові підстави для
задоволення даного позову.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.2014 р.,
визначено наступну колегію суддів:
головуючий суддя - Буравльов С.І., судді:
Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.2014 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/21159/13, а розгляд справи
призначено на 15.04.2014 р.

15.04.2014 р. у судовому засіданні було
оголошено перерву до 15.05.2014 р.

15.05.2014 р. у судовому засіданні було
оголошено перерву до 10.06.2014 р.

Разом з апеляційною скаргою
представник позивача подав клопотання
про призначення судової
будівельно-технічної експертизи.

Обґрунтовуючи вказане клопотання,
позивач посилається на те, що оскільки
відповідач ухиляється від підписання
протоколу про готовність об'єкта
будівництва, передбаченого п. 13.4
договору поставки, тому є необхідність
призначити судову будівельно-технічну
експертизу для встановлення факту
готовності об'єкта будівництва.

Для роз'яснення судовому експерту
позивач просив поставити наступні
питання: який перелік та об'єм
будівельних робіт було фактично
виконано по зведенню та монтажу об'єкту
та чи відповідають вони роботам,
необхідним для монтажу конструктивних
частин спірної будівлі згідно
специфікації до договору № U/01/12/2006 від
08.12.2006 р.; який ступінь будівельної
готовності спірного об'єкту.

Розглянувши вказане клопотання,
колегія дійшла висновку про відмову в
його задоволенні через те, що в
матеріалах справи вже міститься
висновок експерта від 08.10.2013 р. з
аналогічними питаннями для
роз'яснення. Для більш повного висновку
експерту необхідно було надати
виконавчу документацію по спірному
об'єкту.

Оскільки на даний час суду не було
надано необхідної виконавчої
документації на спірний об'єкт, судова
колегія вважає проведення судової
будівельно-технічної експертизи
недоцільною через її подальшу
неповноту та як наслідок затягування
розгляду цієї скарги.

Крім того, колегія вважає, що даний спір
можливо вирішити на підставі наявних у
матеріалах справи доказів без
проведення відповідної експертизи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

08.12.2006 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ллентаб» (далі -
постачальник) та Приватним виробничим
підприємством «Сіріус» (далі -
замовник) було укладено договір
поставки № U/01/12/2006 (далі - договір
поставки).

Відповідно до § 1 договору поставки
предметом цього договору є поставка
металоконструкції з комплектатом
(будівельні споруди) на умовах DDР с.
Водяники, Черкаська область (Інкотермс
2000) та здійснення нагляду за монтажем
(шефмонтаж) будівельної споруди, який
буде виконано на спеціально
підготовленому для неї бетонному
фундаменті, згідно з умовами
затвердженої сторонами специфікації
та кресленнями, які є додатком до цього
договору.

Згідно з п. 2.1 договору поставки за
предмет договору замовник заплатить
постачальнику 7 001 280,00 грн.

Пунктом 3.5 договору поставки сторони
визначили, що поставка постачальником
елементів будівельної споруди на
умовах DDP с. Водяники, Черкаська область
буде реалізована з 09.02.2007 р. до 09.03.2007 р.
Сторони допускають затримку строку
виконання поставки перших елементів
будівельної споруди не більш, ніж на
сім днів від дати поставки, вказаної в
цьому пункті.

Згідно з п. 3.6 договору поставки
постачальник погоджується, що будь-які
зміни термінів поставки, вказані в п. 3.5,
повинні бути письмово погоджені з
замовником.

Відповідно до п. 3.7 договору поставки
постачальник зобов'язується негайно
розпочати роботи після першої доставки
елементів на будівельний майданчик і
після закінчення строків, вказаних в п.
3.5, за умовою виконання усіх пунктів
договору, специфікації та зобов'язання,
яке випливає з п. 4.1.2, а також після
здачі під монтаж правильно виконаного
згідно з вказівками постачальника
фундаменту. У разі затримки поставки чи
монтажу з вини замовника на строк більш
ніж тиждень відповідно до строку,
вказаного в п. 3.5, сторони встановлюють
новий строк поставки або монтажу,
зважаючи на організаційні потреби
постачальника.

Як передбачено п. 3.7 договору поставки,
постачальник виконує шеф-монтаж
будівельної споруди в термін від дати
початку монтажу будівельної споруди і
до його закінчення.

Відповідно до п. 4.1 договору поставки
замовник зобов'язується виконати
платежі в частинах і в строки:

- 5% вартості договору в термін 5
робочих днів від дати підписання
договору;

- 40% вартості договору в термін 5
робочих днів після отримання проектної
документації, але не пізніше 22.12.2006 р.;

- 25% вартості договору в термін з
29.01.2007 р. до 02.02.2007 р. при умові, якщо
конструкції перетнули кордон України;

- 25% вартості договору після
завершення монтажу несучої
конструкції.

Згідно з п. 4.1.5 договору поставки
остаточна частина вартості договору
має відбутися після завершення монтажу
і підписання акту прийомки або
протоколу готовності будівельної
споруди.

Відповідно до п. 4.4 договору поставки
підставою для здійснення замовником
платежів є рахунки-фактури, які вислані
або вручені постачальником при
виконанні умов, вказаних в абз. 4.1 щодо
здійснення оплати попередніх етапів.
Платіж буде здійснений протягом 5 днів
від дати вручення замовнику
рахунків-фактур (дата платежу). В строк 7
днів після здійснення платежу
постачальник зобов'язаний вручити
замовнику податкову накладну.

Як передбачено п. 6.11 договору поставки,
виконання кінцевої прийомки об'єкту
здійснюється у визначеному
постачальником терміні з підписанням
акту здачі-прийомки в день прийомки.

На виконання умов договору поставки
позивач поставив, а відповідач отримав
металоконструкції на загальну суму 7 001
280,00 грн., що підтверджується
видатковими накладними, зокрема:

- № РН-0000002 від 18.08.2007 р. на суму 2 189 649,12
грн.;

- № РН-0000001 від 30.04.2007 р. на суму 4 811 630,88
грн.

Зазначені видаткові накладні
підписані повноважними представниками
сторін та скріплені печатками
господарюючих суб'єктів
підприємницької діяльності.

18.08.2007 р. між ТОВ «Ллентаб» та ПВП
«Сіріус» було підписано акт № ОУ-0000007
здачі-прийняття послуг (надання
послуг), в якому зазначено, що сторони
склали цей акт про те, що виконавцем
були проведені роботи (надані послуги),
а саме: завершена металоконструкція
(будівельна споруда) з комплектатом та
шефмонтаж будівельної споруди.
Загальна вартість робіт (послуг)
становить 7 001 280,00 грн. Замовник
зауважень щодо виконання
постачальником предмету договору №
U/01/12/2006 від 08.12.2006 р. не має.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на те, що ним було виконано
умови договору поставки та поставлено
металоконструкції на загальну суму 7 001
280,00 грн., відповідач в свою чергу
оплатив поставлені товари та виконані
роботи частково, перерахувавши
позивачу лише 5 550 576,00 грн., внаслідок
чого у нього виникла заборгованість
перед позивачем у сумі 1 450 704,00 грн.

Листом № 03-08 від 30.08.2013 р. позивач
направив відповідачу повідомлення про
те, що уповноважені представники
постачальника будуть направлені за
місцезнаходженням будівельної споруди
о 11:00 ранку 09.09.2013 р. для складання
протоколу готовності об'єкту.

У відповідь листом № 02-09-2013 від 06.09.2013 р.
відповідач повідомив позивача про те,
що у зв'язку з неналежним виконанням
позивачем умов договору поставки,
зокрема порушено терміни поставки
продукції та терміни вводу в
експлуатацію об'єкту, ПВП «Сіріус» було
змушене залучати інші підрядні
організації для виконання робіт, які
були доручені саме позивачу. При цьому,
відповідач зазначив, що відповідно до
акту державної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкту від 16.05.2008 р. об'єкт прийнятий
держаною комісією та ведений в
експлуатацію.

Враховуючи відмову відповідача від
підписання протоколу готовності
об'єкту, позивач в особі ТОВ «Ноублз»
замовило проведення експертного
дослідження, за результатами якого
судовим експертом Шкребій В.Г. 08.10.2013 р.
було складено висновок експерта.

У вказаному висновку експерт зазначив,
що не вбачається за можливе визначити
конкретний перелік та об'єм фактично
виконаних будівельно-монтажних робіт
по зведенню будівлі головного корпусу
вказаного заводу, а також їх
відповідність роботам, необхідним для
монтажу конструктивних частин
зазначеної будівлі згідно
специфікації до договору № U/01/12/2006 від
08.12.2006 р., укладеного між ТОВ «Ллентаб»
та ПВП «Сіріус», у зв'язку з відсутністю
виконавчої документації по об'єкту
будівництва.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є змішаним
договором, який містить ознаки
договору поставки та договору підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого господарського суду України
«Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., якщо інше
не встановлено укладеним між сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, в якій
ідеться про строк (термін) виконання
боржником обов'язку, що не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується.

Таким чином, враховуючи те, що п. 4.1.5
договору поставки сторони передбачили
сплату остаточної частини вартості
договору після підписання акту
прийому-передачі робіт або протоколу
готовності робіт, а такі документи у
матеріалах справи відсутні, судова
колегія приходить до висновку, що
позивачем передчасно заявлено даний
позов, оскільки строк виконання
відповідачем свого обов'язку ще не
настав.

Стосовно наданого позивачем висновку
експерта від 08.12.2006 р. судова колегія
зазначає наступне.

Встановлено, що судовий експерт склав
вищевказаний висновок без дослідження
виконавчої документації по об'єкту
будівництва - завод по глибокій
заморозці та зберіганню фруктів в с.
Водяники Звенигородського району
Черкаської області та без проведення
обстеження об'єкту дослідження, про що
ним було зазначено у заключній частині
висновку.

Також судовий експерт відзначив, що не
вбачається за можливе визначити
конкретний перелік та об'єм фактично
виконаних будівельно-монтажних робіт
по зведенню будівлі головного корпусу
вказаного заводу, а також їх
відповідність роботам, необхідним для
монтажу конструктивних частин
зазначеної будівлі згідно
специфікації до договору № U/01/12/2006 від
08.12.2006 р., укладеного між ТОВ «Ллентаб»
та ПВП «Сіріус».

Висновки про те, що в частині
об'ємно-планувальних та конструктивних
рішень об'єкт відповідає вимогам
додатків (специфікації та технічному
завданню) до договору № U/01/12/2006 від
08.12.2006 р., а будівля головного корпусу
заводу введена в експлуатацію, були
зроблені експертом лише у формі
припущень, що відповідно виключає
можливість застосування даного
висновку експерта для виконання
фінансових розрахунків, оскільки він
не містить однозначних та чітких
висновків про готовність будівельної
споруди.

Крім того, з вказаного висновку
неможливо встановити обставин
виконання позивачем у повному обсязі
зобов'язань за договором поставки,
перелік яких визначений специфікацією,
зокрема тих, стосовно яких відповідач
сформував свої зауваження в акті №
ОУ-0000007 від 18.08.2007 р.

Разом з тим колегією встановлено, що
ТОВ «Ллентаб» вже звертався з позовом
до Господарського суду м. Києва з
позовом про стягнення з ПВП «Сіріус»
заборгованості за договором поставки
№ U/01/12/2006 від 08.12.2006 р. у сумі 1 450 704,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 22.07.2008 р. позовні вимоги в частині
стягнення осоновного боргу у сумі 1 450
704,00 грн. було задоволено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.10.2008 р.,
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України від 22.01.2009
р. у справі № 18/28-33/245, рішення місцевого
суду було скасовано, у задоволенні
позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суди
апеляційної та касаційної інстанції
виходили з того, що акт № ОУ-0000007
здачі-прийняття послуг (надання послуг)
від 18.08.2007 р. не містить відомостей про
готовність будівлі як об'єкту
нерухомого майна. Також відсутні інші
відомості про виконання у повному
обсязі зобов'язань за договором
поставки, перелік яких визначений
специфікацією, у зв'язку з чим для
розгляду цього спору необхідно
встановити факт виникнення у позивача
права вимоги.

При цьому судом апеляційної інстанції
було встановлено, що оригінал акту №
ОУ-0000007 здачі-прийняття послуг (надання
послуг) від 18.08.2007 р. підписаний
відповідачем з наступними
зауваженнями - позивач зобов'язаний
доробити обрамлення дверей та парапет
(пожежний), в той час як ксерокопія
цього акту не відповідає оригіналу,
оскільки ці зауваження в ньому не
відображені.

Також апеляційний господарський суд
встановив, що оскільки позивачем не
були виконані монтажні роботи в
повному обсязі, відповідачем була
досягнута домовленість із іншим
підрядником - Державним підприємством
«Випробувальний центр будівельних
конструкцій» на виконання ряду
монтажних робіт на об'єкті станом на
15.02.2008 р., що було підтверджено наданими
відповідачем копіями розрахунку
вартості виготовлення
металоконструкцій і монтажу на заводі
по глибокій заморозці фруктів в с.
Водяники станом на 15.02.2008 р. та актом
здачі-приймання робіт.

Таким чином, суд апеляційної інстанції,
з висновками якої погодився Вищий
господарський суд України, відзначив,
що оскільки умовами договору сторони
передбачили обов'язок відповідача
здійснити остаточний розрахунок після
завершення монтажу та підписання акту
прийому-передачі робіт чи протоколу
готовності будівельної споруди, а на
час звернення позивача до суду із
відповідним позовом монтажні роботи
завершені не були, тому у позивача не
виникло права вимоги щодо остаточного
розрахунку.

При цьому суд касаційної інстанції,
переглядаючи постанову апеляційного
господарського суду, вказав, що
правильність юридичної оцінки
встановлених судом фактичних обставин
справи підтверджується узгодженими
сторонами умовами договору про
принципи прийомки. Зокрема, п. 13.3
договору передбачено, що при прийомці
сторони складають письмовий протокол,
у якому фіксують стан виконання
визначеного у договорі обсягу робіт.
Такий протокол у матеріалах справи
відсутній. При ухиленні замовника від
прийомки, постачальник вправі в
односторонньому порядку скласти
протокол готовності об'єкту за участю
незалежного технічного інспектора,
рішення якого щодо готовності предмета
договору буде підставою для виконання
фінансових розрахунків (п. 13.4 договору).
Постачальником не була виконана
зазначена умова договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) під
час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною
умовою її застосування є один і той
самий склад сторін як у справі, що
розглядається господарським судом, так
і у справі (або справах) зі спору, що
вирішувався раніше, і в якій
встановлено певні факти, що мають
значення для розглядуваної справи.

Таким чином обставини, встановлені у
справі № 18/28-33/245, судова колегія під час
провадження у даній справі вважає
такими, що відповідно до приписів ст. 35
ГПК України не підлягають повторному
доказуванню.

Стосовно клопотання відповідача про
застосування строків позовної
давності, судова колегія зазначає
наступне.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішені господарських
спорів» за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення
вказаного клопотання, оскільки правила
про позовну давність мають
застосовуватися лише тоді, коли буде
доведено існування самого
суб'єктивного права. У випадку
відсутності такого права або коли воно
ніким не порушено, в позові має бути
відмовлено не з причин пропуску строку
позовної давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
суду про відмову у задоволені позову,
оскільки позивачем не було надано суду
акту прийому-передачі робіт або
протоколу готовності будівельної
споруди, тому строк виконання
відповідачем свого обов'язку за
договором № U/01/12/2006 від 08.12.2006 р. не
настав.

Доводи апеляційної скарги наведеного
не спростовують та відхиляються
колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини,
ґрунтуючись на матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що рішення Господарського суду м. Києва
від 18.02.2014 р. прийнято з повним та
всебічним дослідженням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ллентаб»
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ллентаб»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду м. Києва від 18.02.2014
р. у справі № 910/21159/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/21159/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран