ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 рокуСправа № 912/1626/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Кабакової В.Г.
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Морозівська
птахофабрика", Київська область,
Баришівський район, с. Морозівка

до: відкритого акціонерного товариства
"Птахофабрика "Маловисківська",
Кіровоградська область,
Маловисківський район, м. Мала Виска

про стягнення 305392,38 грн.

за участю представників:

від позивача - Москаленко І.О.,
довіреність № 1 від 01.04.2014;

від відповідача - участі не приймали.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Морозівська
птахофабрика" звернулось до
господарського суду Кіровоградської
області з позовом про стягнення з
відкритого акціонерного товариства
"Птахофабрика "Маловисківська"
заборгованості у сумі 305392,38 грн., з
покладенням на відповідача витрат по
сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду від 23.05.2014
року позов прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі, від
сторін витребувано необхідні для
розгляду справи докази.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідач вимоги ухвали суду не
виконав, відзив на позов не подав та не
забезпечив участі уповноваженого
представника в судовому засіданні,
хоча був належним чином повідомлений
про дату, час та місце проведення
судового засідання, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення від 28.05.2014 року № 0036413 0.

Правом на змагальність, передбаченим
ст. 4-3 Господарського процесуального
кодексу України, відповідач не
скористався з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд розглядає справу за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі обставини, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд

В С Т А Н О
В И В:

Позивачем відпущено відповідачу
добові курчата на загальну суму 428384,98
грн., що підтверджується видатковими
накладними:

- від 10.06.2011 № 1015 на суму 114005,98 грн.;

- від 22.06.2014 № ІНК-198 на суму 33844,00 грн.;

- від 09.07.2011 № ІНК-224 на суму 49004,00 грн.;

- від 11.07.2011 № ІНК-228 на суму 28842,00 грн.;

- від 19.07.2011 № ІНК-241 на суму 112008,00 грн.;

- від 10.08.2011 № ІНК-275 на суму 90681,00 грн.,

а також довіреностями від 10.06.2011 № 34,
від 10.08.2011 № 40 та товарно-транспортними
накладними від 09.07.2011 та від 11.07.2011.

Позивач у своїй позовній заяві
посилається на укладений між сторонами
договір від 08.06.2011 № 0806-2, однак його
копія надана не була з тих підстав, що
примірник на підприємстві не зберігся.

Господарський суд прийшов до висновку,
що в даному випадку між сторонами
виникло майново-господарське
зобов'язання, в силу якого відповідач
повинен оплатити товар, а позивач має
право вимагати від відповідача
виконання його обов'язку відповідно до
пункту 1 статті 175 ГК України.

Відповідно до частини 2 пункту 1 статті
175 ГК України майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються ЦК
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно статті 202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

У відповідності з положеннями статей
638, 639 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони у належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 181 ГК України встановлено
загальний порядок укладання
господарських договорів, зокрема, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладання господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження до виконання замовлення,
якщо законом не встановлено спеціальні
вимоги до форми та порядку укладання
даного виду договорів.

З огляду на положення Глави 54
Цивільного кодексу України та оскільки
зобов'язання між сторонами виникли з
приводу поставки товару, закон не
передбачає спеціальні вимоги до форми
та порядку укладання даного виду
договорів.

Підписи на накладних представника ВАТ
"Птахофабрика "Маловисківська" та
фактичне отримання ним товару
підтверджує поставку цього товару.

В силу статті 265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Договір поставки укладається на розсуд
сторін або відповідно до державного
замовлення.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 6 статті 265
Господарського кодексу України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу

Згідно з диспозицією частини 2 статті 712
Цивільного кодексу України на договір
поставки поширюються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Так, у відповідності до статті 655
Цивільного кодексу України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За нормою статті 692 цього кодексу
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як зазначено у Інформаційному листі
ВГСУ від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" відповідно
до частини першої статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.
Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується (постанова Вищого
господарського суду України від 28.02.2012
№ 5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України (постанова Вищого
господарського суду України від 21.04.2011
№ 9/252-10);

Однак, позивачем направлено 15.04.2014 року
на адресу відповідача претензію від
14.04.2014 за № 56, яка отримана відповідачем
19.04.2014 та відповіді на яку не надано.

Як зазначає позивач, відповідачем було
сплачено 112992,60 грн.: згідно банківської
виписки від 05.05.2011 на суму 45784,00 грн.
(аванс), прибуткових касових ордерів №
737 від 20.03.2012 на суму 39048,60 грн., № 759 від
22.03.2012 на суму 12600,00 грн., № 776 від 23.03.20121
на суму 12960,00 грн., № 1023 від 12.04.2012 на суму
12600,00 грн.

Таким чином заборгованість
відповідача складає 305392,38 грн.

За правилами статті 193 ГК України, яка
кореспондується з положеннями статті
526 Цивільного кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити всіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Поміж тим, відповідачем в установлений
законом строк не оплачено отриманий
товар на суму 305392,38 грн.

Відповідач не надав господарському
суду доказів, які спростовують позовні
вимоги чи звільняють його від
цивільної відповідальності.

Згідно статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу ,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем у справі дотримано зазначені
вище процесуальні вимоги, відтак
позовні вимоги господарським судом
задовольняються в повному обсязі.

Крім того, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України на відповідача покладаються
судові витрати на судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства "Птахофабрика
"Маловисківська" (26200, Кіровоградська
область, Маловисківський район, м. Мала
Виска, вул. Щорса, 100
ідентифікаційний код 04350278) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Морозівська
птахофабрика" (07526, Київська область,
Баришівський район, с. Морозівка, вул.
Садова, 9, ідентифікаційний код 33889787)
заборгованість в сумі 305392,38 грн., а
також судовий збір в розмірі 6107,85 грн.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили .

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Примірник рішення направити
відповідачеві за адресою 26200,
Кіровоградська область,
Маловисківський район, м. Мала Виска,
вул. Щорса, 100.

Повне рішення складено 16.06.2014.

Суддя
В.Г. Кабакова