м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6219/14 04.06.14
українсько-німецького підприємства
«МАРКОМ» у формі Товариства з
відповідальністюдоТовариства з
обмеженою відповідальністю
«СТЕРЕК»простягнення 6 641,27 грн.Суддя
Представники сторін:
від позивача:Маркулова К.О.;від
відповідача:не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Спільне українсько-німецьке
підприємство «МАРКОМ» у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю (надалі - ТОВ
«МАРКОМ») звернулося до господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СТЕРЕК» (надалі - ТОВ
«СТЕРЕК ») про стягнення 6 641,27 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язання за договором
купівлі-продажу № 7665 від 18.10.2012 р., у
зв'язку з чим позивач вказує на
існування заборгованості у розмірі 5
638,14 грн. та заявляє вимогу про
стягнення з відповідача 3 % річних у
розмірі 169,61 грн., індексу інфляції у
розмірі 67,66 грн. та пені у розмірі
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.04.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено до розгляду на
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.05.2014 р. розгляд справи
відкладено на 04.06.2014 р. у зв'язку з
неявкою представників сторін в судове
засідання та неподанням ними
витребуваних доказів.
Представник позивача в судове
засідання з'явилась, надала пояснення
по суті спору, позов підтримала та
просила задовольнити позовні вимоги в
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, витребуваних
ухвалою суду доказів та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце розгляду справи був
належним чином повідомлений.
Місцезнаходження відповідача за
18/24, квартира 8, на яку було відправлено
ухвали суду, підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії № 18406088 від 25.03.2014 р., матеріалами
справи та вказано в позові.
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2012 р. між ТОВ «МАРКОМ» (продавець) та
ТОВ «СТЕРЕК» (покупець) було укладено
договір купівлі продажу № 7665 (надалі -
«Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець
зобов'язується продати у власність
Покупцю за його заявками товари
народного споживання належної якості -
в подальшому товар, а покупець
зобов'язується протягом дії цього
договору купувати товар і своєчасного
сплачувати його вартість.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що
конкретний асортимент (номенклатура),
кількість і вартість товару вказується
в накладних на товар, які після
оформлення є невід'ємною частиною
договору.

На виконання умов Договору позивач
передав, а відповідач прийняв товар на
загальну суму 9 967,98 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № 3У028314 від 27.10.2012 р. на суму 3
389,04 грн., № 3У034046 від 22.12.2012 р. на суму 940,80
грн., № 3У006729 від 19.03.2013 р. на суму 5 638,14
грн.

Згідно п. 4.3 Договору покупець здійснює
оплату товару на поточний рахунок
продавця в гривнях у розмірі повної
вартості отриманого за накладною
товару не пізніше чотирнадцяти діб від
дати приймання товару.

Відповідач частково оплатив суму
заборгованості у розмірі 4 329,84 грн., що
підтверджується банківською випискою
з рахунку позивача та актом звірки
взаєморозрахунків за період 01.10.2012 р. -
25.03.2014 р.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті поставленого
згідно Договору товару, у зв'язку з чим
позивач вказує на існування
заборгованості у розмірі 5 638,14 грн.

Договір є договором купівлі-продажу, а
відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання Глави 54 Цивільного
кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні
№ 3У028314 від 27.10.2012 р., № 3У034046 від 22.12.2012
р., № 3У006729 від 19.03.2013 р.) підтверджується
передача відповідачу товару згідно
Договору на суму 9 967,98 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України та п. 4.3
Договору, відповідач був зобов'язаний
розрахуватися за отриманий товар не
пізніше чотирнадцяти діб від дати
приймання товару.

Враховуючи часткову сплату,
заборгованість відповідача за
поставлений товар становить 5 638,14 грн.,
а строк виконання грошового
зобов'язання на момент подання
позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача грошових коштів у розмірі 5
638,14 грн. на підставі Договору за
переданий товар. Відповідачем вказана
заборгованість не спростована, доказів
її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ
«МАРКОМ» про стягнення з ТОВ «СТЕРЕК»
заборгованості у розмірі 5 638,14 грн. є
правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 3 % річних у
розмірі 169,61 грн., інфляційних у
розмірі 67,66 грн. та пені у розмірі 765,86
грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання у період з 03
квітня 2013 р. по 03 квітня 2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений строк свого обов'язку по
перерахуванню коштів не виконав,
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, тому дії
відповідача є порушенням зобов'язання
(ст. 610 Цивільного кодексу України), і
він вважається таким, що прострочив (ст.
612 Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок та, враховуючи відсутність
підстав для виходу за межі позовних
вимог, вважає за можливе задовольнити
вимогу позивача про стягнення з
відповідача інфляційних у розмірі 67,60
грн. та 3 % річних у розмірі 169,61 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями
визначаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарський
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежне виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 3 ст. 232 Господарського
кодексу України вимогу щодо сплати
штрафних санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією.

Відповідно до п. 4.4 Договору, у разі
затримки оплати за товар покупець
зобов'язаний сплатити пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочки платежу, що діяла у період,
за який нараховується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня нараховується за перші
шість місяців прострочення, а не за
весь період прострочення до подачі
позову.

Отже, з урахуванням викладеного за
перерахунком суду, правомірним є
стягнення пені у розмірі 398,38 грн.,
нарахованої за період прострочення з
03.04.2013 р. по 02.10.2013 р. В іншій частині (367,48
грн.) пеня нарахована безпідставно, а
тому в задоволенні позову в цій частині
необхідно відмовити.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог та
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «СТЕРЕК» на користь
Спільного українсько-німецького
підприємства «МАРКОМ» у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю заборгованості у
розмірі 5 638,14 грн., 3 % річних у розмірі
169,61 грн., інфляційних у розмірі 67,66 грн.
та пені у розмірі 398,38 грн.

В іншій частині заявлених позовних
вимог (пені у розмірі 367,48 грн.)
необхідно відмовити з викладених
підстав.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Спільного
українсько-німецького підприємства
«МАРКОМ» у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю
задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «СТЕРЕК» (01054, м. Київ,
вул. Дмитрівська, 18/24, кв. 8;
ідентифікаційний код 20017758) на користь
Спільного українсько-німецького
підприємства «МАРКОМ» у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю (04053, м. Київ, провулок
Нестеровський, 7/9; ідентифікаційний код
14364757) заборгованість у розмірі 5 638
(п'ять тисяч шістсот тридцять вісім)
грн. 14 коп., 3 % річних у розмірі 169 (сто
шістдесят дев'ять) грн. 61 коп.,
інфляційних у розмірі 67 (шістдесят сім)
грн. 66 коп., пені у розмірі 398 (триста
дев'яносто вісім) грн. 38 коп. та судовий
збір у розмірі 1 725 (одна тисяча сімсот
двадцять п'ять) грн. 91 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.06.2014 р.

Суддя
В.П. Босий