номер провадження справи 17/16/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2014
Справа № 908/526/14

за позовною заявою: Херсонського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері (73036, м. Херсон,
вул. Залаегерсег, 14) в інтересах держави
в особі органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції в спірних правовідносинах:

позивача 1: Державного агентства
рибного господарства України, 04053, м.
Київ, вул. Артема, 45а

позивача 2: Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Херсонській області, 73000, м. Херсон, бул.
Мирний, 3

адреса для листування: 7300, м. Херсон,
пр-т Ушакова, 47

до відповідача 1: державного
підприємства "Укрриба", 04050, м. Київ, вул.
Тургенєвська, 82а

до відповідача 2: публічного
акціонерного товариства "Мотор Січ",
69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників,
15

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача 2 - Фонд державного майна
України (01106, м. Київ-133, вул. Кутузова, 18/9)

про визнання недійсним на
майбутнє договору та додаткової угоди
до договору, а також про зобов'язання
відповідачів 1, 2 вчинити певні дії

Головуючий суддя Корсун В.Л.

суддя Алейникова Т.Г.

суддя Ніколаєнко Р.А.

У засіданні приймали участь
представники:

від позивача 1: не з'явився

від позивача 2: Скуратов Д.В.,
довіреність від 07.04.14 № 6

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Карпенко В.В.,
довіреність від 01.08.13 № 166

від третьої особи: не з'явився

від прокуратури: Красних О.О.,
посвідчення від 03.12.12 № 013462

СУТЬ СПОРУ:

20.02.14 до господарського суду
Запорізької області звернувся з
позовною заявою Херсонський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції в спірних правовідносинах -
Державного агентства рибного
господарства України (позивач 1) та
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Херсонській області (позивач 2) до
державного підприємства "Укрриба"
(відповідач 1) та публічного
акціонерного товариства "Мотор Січ"
(відповідач 2) про визнання недійсним на
майбутнє договору та додаткової угоди
до договору, а також про зобов'язання
відповідачів 1, 2 вчинити певні дії.

20.02.14 автоматизованою системою
документообігу господарського суду
здійснено розподіл справ між суддями
та визначено вищевказану позовну заяву
Херсонського міжрайонного прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері до розгляду
судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 20.02.14 судом порушено
провадження у справі № 908/526/14, справі
присвоєно номер провадження 17/16/14,
судове засідання призначено на 17.03.14. У
сторін та прокурора витребувані
документи, які необхідні для
всебічного та об'єктивного розгляду і
вирішення справи.

Ухвалою від 07.03.14 розгляд справи у
зв'язку з неявкою в судове засідання
уповноважених представників позивачів
1,2 та відповідача 1 судом відкладено на
16.04.14.

В судовому засіданні 16.04.14
представником відповідача 2 заявлено
клопотання від 16.04.14 № 16-СПО, яким
останній просить суд зупинити
провадження у справі до розгляду
господарським судом Херсонської
області справи № 923/298/14.

Прокурор та позивач 2 заявлене
відповідачем 2 надали на розсуд суду.

Розглянувши клопотання відповідача
від 16.04.14 № 16-СПО про зупинення
провадження у цій справі судом
відмовлено у його задоволенні з огляду
на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 79 ГПК України,
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

Отже, для вирішення питання про
зупинення провадження у справі
господарський суд у кожному
конкретному випадку зобов'язаний
з'ясувати: 1) як пов'язана справа, яка
розглядається господарським судом зі
справою, що розглядається іншим судом;
2) чим обумовлюється неможливість
розгляду справи.

Відповідно до вищенаведеної
процесуальної норми пов'язаність справ
полягає в тому, що рішення ін. суду, який
розглядає справу, встановлює
обставини, що впливають на збирання та
оцінку доказів у даній справі, зокрема
факти, що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду даної справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі. Йдеться про те, що
господарський суд не може розглянути
певну справу через обмеженість своєї
юрисдикції щодо конкретної справи
внаслідок: непідвідомчості;
обмеженості предмету позову;
неможливості розгляду тотожної справи;
певної черговості позовних вимог.

Враховуючи те, що розгляд
господарським судом Херсонської
області справи № 923/298/14 не вплине на
збирання та оцінку доказів у справі №
908/526/14, а також те, що господарський суд
в ході розгляду цієї справи не є
обмеженим у своїй юрисдикції щодо
розгляду і вирішення цієї справи по
суті спору внаслідок: непідвідомчості;
обмеженості предмету позову;
неможливості розгляду тотожної справи;
певної черговості позовних вимог,
судом відмовлено у задоволенні
клопотання відповідача про зупинення
провадження у цій справі.

Розпорядженням голови господарського
суду Запорізької області від 16.04.14 №
01-04/31/14 у зв'язку із складністю предмету
спору справу № 908/526/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя - Корсун В.Л., судді -
Алейникова Т.Г., Ніколаєнко Р.А.

Ухвалою від 16.04.14 справу № 908/526/14
прийнято до розгляду у складі колегії
суддів: головуючий суддя - Корсун В.Л.,
судді - Алейникова Т.Г., Ніколаєнко Р.А.
Розгляд справи розпочато спочатку,
судове засідання призначено на 19.05.14.
Також, цією ухвалою судом залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача 2 -
Фонд державного майна України для
надання пояснень (у т.ч. письмових), в
яких зазначити всі відомі третій особі
відомості та обставини стосовно
предмету спору у справі № 908/526/14.

Ухвалою від 19.05.14 розгляд справи у
зв'язку з неявкою в судове засідання
уповноважених представників позивача
1, відповідача 1 та третьої особи судом
відкладено на 02.06.14.

В судовому засіданні 02.06.14 прокурором
надані до матеріалів справи уточнення
від 28.05.14 № 52/104-14.

Як встановлено судом в ході розгляду
цих уточнень, останні були отриманні
представниками позивача 2 та
відповідача 2, про що свідчать підписи
цих осіб на наданих уточненнях. При
цьому, доказів направлення прокурором
уточнень від 28.05.14 № 52/104-14 на адресу
позивача 1, відповідача 1 та третьої
особи або ж доказів отримання таких
уточнень цими особами прокурором не
надано.

Пунктом 3.11. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11 №
18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» передбачено, що ГПК
України, зокрема ст. 22 цього Кодексу,
не передбачено права позивача на
подання заяв клопотань) про
«доповнення» або «уточнення» позовних
вимог, або заявлення «додаткових»
позовних вимог і т.п. Тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного)
позову, чи

- збільшення або зменшення
розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав
позову.

У будь-якому з таких випадків
позивачем має бути додержано правил
вчинення відповідної процесуальної
дії, а недотримання ним таких правил
тягне за собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

З огляду на викладене, оскільки
прокурором не надано суду доказів
направлення заявлених уточнень від
28.05.14 № 52/104-14 на адресу позивача 1,
відповідача 1 та третьої особи або ж
доказів отримання таких уточнень цими
особами, колегія суду дійшла висновку
про залишення таких уточнень без
розгляду.

За заявою прокурора та представників
позивача 2 та відповідача 2 розгляд
справи здійснювався без застосування
технічних засобів фіксації судового
процесу.

У засіданні 02.06.14, на підставі ст. ст. 821,
85 ГПК України, судом оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.
Прокурору та представникам позивача 2,
відповідача 2 роз'яснено, коли буде
складено повне рішення.

Прокурор та позивачі 1, 2 керуючись ст. 121
Конституції України, ст.ст. 203, 207, 215, 235,
759 ЦК України, ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру», вимоги обґрунтовували
наступним. 11.04.12 між державним
підприємством "Укрриба" (надалі - ДП
«Укрриба») та публічним акціонерним
товариством "Мотор Січ" (далі - ПАТ
«Мотор Січ») укладено договір
зберігання державного майна №
5148/12-К(УСиСР), на виконання умов якого
відповідачу 2 було передано на
відповідальне зберігання нерухоме
державне майно (гідротехнічні споруди
рибницьких ставів), яке обліковується
на балансі відповідача 1 та знаходиться
в межах Сивашівської сільської ради
Новотроїцького району Херсонської
області. Цього ж дня, між вказаними
сторонами укладено додаткову угоду до
договору зберігання державного майна,
за умовами якої відповідачу 2 надано
згоду на користування майном. Прокурор
та позивач 2 пояснювали, що спірний
договір оренди та додаткова угода до
нього є удаваними оскільки суперечать
вимогам законодавства України, а
сторони цих договорів уклали їх з метою
приховування орендних відносин між ДП
«Укрриба» та ПАТ «Мотор Січ». Так, ДП
«Укрриба» не мало право передавати
державне майно в платне користування
ПАТ «Мотор Січ», так як Орендодавцем
державного майна є Фонд державного
майна, його регіональні відділення та
представництва. Таким чином, правочин
було вчинено особою, яка фактично не
мала повноважень на його вчинення. На
підставі викладеного, прокурор та
позивачі 1, 2 просять суд позов
задовольнити, визнати на майбутнє
договір від 11.04.12 № 5148/12-К(УСиСР) та
додаткову угоду від 11.04.12 до договору, а
також зобов'язати сторін за договором
повернути один одному все отримане за
угодою.

Відповідач 1 заявлені позовні вимоги не
спростував, відзив на позов суду не
надав, представник відповідача 1 в
судові засідання за викликом жодного
разу не з'явився, правом надати відзив
на позов не скористався. Про дату, час
та місце судового засідання
відповідача 1 повідомлено належним
чином.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ГПК України, суддя,
прийнявши позовну заяву, не пізніше 3
днів з дня її надходження виносить і
надсилає сторонам, прокурору, якщо він
є заявником, ухвалу про порушення
провадження у справі, в якій вказується
про прийняття позовної заяви,
призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про
дату, час і місце його проведення,
необхідні дії щодо підготовки справи
до розгляду в засіданні. Ухвала про
порушення провадження у справі
надсилається зазначеним особам за
повідомленою ними господарському суду
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала про відкриття провадження у
справі надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Як вбачається із Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, станом на
12.03.14, тобто станом на час розгляду
справи № 908/526/14 в суді, місцем
проживання відповідача 1- державного
підприємства "Укрриба" є 04050, м. Київ,
вул. Тургенєвська, 82а, що співпадає з
адресою, зазначеною у позові.

Також, наявне в матеріалах справи
повідомлення про вручення потового
відправлення свідчить, що
представником відповідача 1 отримано
ухвалу господарського суду про
порушення провадження по даній справі -
28.02.14.

Таким чином, відповідні процесуальні
документи надіслані судом згідно з
поштовими реквізитами учасників
процесу. Зазначене свідчить, що судом
були вжиті всі заходи щодо
повідомлення відповідача про дату,
місце і час розгляд справи.

Згідно із ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України (ГПК
України), справу розглянуто за наявними
матеріалами, які суд визнав достатніми
для вирішення спору по суті.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву
проти позовних вимог заперечив
повністю, вважає їх необґрунтованими з
огляду на наступне. Так, відповідач 2
зазначає, що із аналізу змісту умов
спірного правочину слідує, що його
умови повністю відповідають вимогам
ст.ст. 936-955 ЦК України. В той же час,
додаткова угода до договору зберігання
щодо права користування річчю
переданою на зберігання є елементом
договору зберігання, наявність якої не
змінює правової природи такого
договору та не дає підстави
стверджувати про укладення
відповідачами удаваного правочину.
Також, відповідач 2 стверджує, що в
матеріалах справи не має жодного
належного та допустимого доказу, що
гідротехнічні споруди є державною
власністю, а сторони мали на меті
укладання удаваного правочину -
договору оренди. У зв'язку з викладеним,
відповідач 2 просить суд у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача 2 в судові засідання за
викликом жодного разу не з'явилась, про
дату, час та місце судового засідання
повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача 2, відповідача 2 та прокурора,
колегія суддів -

ВСТАНОВИЛА:

11.04.12 між державним підприємством
"Укрриба" (Поклажодавець) та публічним
акціонерним товариством "Мотор Січ"
(Зберігач) укладено договір зберігання
державного майна № 5148/12-К(УСиСР), за
умовами якого (п. 1.1. договору)
Поклажодавець зобов'язався за участю
уповноважених представників сторін
передати, а Зберігач прийняти на
відповідальне зберігання згідно акту
приймання-передачі нерухоме державне
майно - гідротехнічні споруди
рибницьких ставів, які обліковуються
на балансі Поклажодавця і передані
йому на підставі спільного наказу
Міністерства аграрної політики
України та Фонду державного майна
України «Про передачу гідротехнічних
споруд» від 06.05.03 за № 126/752.

Згідно з п. 1.2. договору, об'єктом
зберігання є гідротехнічні споруди
включаючи ставкові рибоводні споруди,
греблі, дамби, будівлі, насосні станції,
пов'язані з ними робочі машини і
обладнання, інше майно, що перебуває в
державній власності відповідно до п. 1.1.
договору.

Зазначене майно розташоване за
адресою: Херсонська область,
Новотроїцький район, в межах
Сивашівської сільської ради (п. 1.3.
договору).

Умовами п. 2.1. сторони узгодили, що
Зберігач в 3-денний строк з моменту
укладання договору приймає від
Поклажодавця майно згідно з актом
приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що за
актом приймання-передачі від 11.04.12 ДП
«Укрриба» передало, а ПАТ «Мотор Січ»
прийняло гідротехнічні споруди
балансовою вартістю 2 694 589 грн. згідно
з переліком, визначеному у цьому акті.

Відповідно до п. 2.2. договору, Зберігач
вживає всі заходи для збереження майна,
його цілісності, комплектності
протягом всього строку дії договору
відповідно до вимог гл. 66 ЦК України.

Приписами п. 4.1. договору сторони
встановили, що за відповідальне
зберігання майна щомісячний розмір
плати складає 10 грн., в т.ч. ПДВ, з
врахуванням щомісячного індексу
інфляції. Плата за відповідальне
зберігання майна перераховується на
розрахунковий рахунок Зберігача один
раз на рік по закінченню календарного
року до 15 січня наступного року.

Цей договір набуває чинності з дня його
підписання та діє протягом десяти
років з 11.04.12 по 11.04.22 (п. 6.1. договору).

Також, з матеріалів справи вбачається,
що 11.04.12 між державним підприємством
"Укрриба" (Поклажодавець) та публічним
акціонерним товариством "Мотор Січ"
(Зберігач) укладено додаткову угоду до
договору зберігання державного майна
№ 5148/12-К(УСиСР), умовами п. 1.3. якої
сторони передбачили, що Зберігач
зобов'язується здійснювати оплату за
користування державним майном,
зазначеним в Акті приймання-передачі.
Ціна за користування майном становить 7
417,21 грн. у т.ч. ПДВ, яку Зберігач повинен
вносити до 14 числа місяця, наступного
за звітним. Розмір щомісячної плати за
кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування розміру місячної
плати за попередній місяць на індекс
інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п. 1.4. додаткової угоди
від 11.04.12, за згодою Замовника Зберігач
має право передавати частину майна на
зберігання іншій особі.

Ця додаткова угода набирає чинності з
11.04.12 (п. 1.7. додаткової угоди).

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст. 942 ЦК України передбачено,
що зберігач зобов'язаний вживати усіх
заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

Згідно з ч. 1 ст. 943 ЦК України, зберігач
зобов'язаний виконувати свої обов'язки
за договором зберігання особисто.

Зберігач не має права без згоди
поклажодавця користуватися річчю,
переданою йому на зберігання, а також
передавати її у користування іншій
особі (ст. 944 УКкраїни).

Нормами ч. 1 ст. 946 ЦК Украни визначено,
що плата за зберігання та строки її
внесення встановлюються договором
зберігання.

Аналіз наведених вище норм ЦК України
дає суду підстави для висновку, що
договір зберігання належить до
договорів про надання послуг, а метою
зберігання є забезпечення схоронності
предмета зберігання, запобігання
впливу на нього шкідливих факторів та
усунення загрози присвоєння іншою
особою. Від договору оренди договір
зберігання відрізняється тим, що
договір укладається в інтересах
поклажодавця і не припускає
користування річчю зберігачем.

Як свідчить зміст договору зберігання
від 11.04.12 № 5148/12-К(УСиСР) та додаткової
угоди від 11.04.12 до цього договору,
основною ознакою укладеного правочину
є користування майном за плату.

Статтею 235 ЦК України унормовано, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили
(ч. 1). Якщо буде встановлено, що правочин
був вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили (ч. 2).

Враховуючи вище викладене, оскільки
основною ознакою оспорюваного
правочину є користування майном за
плату, суд дійшов висновку, що спірний
договір та додаткова угода до цього
договору були вчинені між сторонами
для приховання іншого правочину, який
вони насправді вчинили, тобто є
удаваним правочином.

Так, проаналізувавши умови спірного
договору зберігання від 11.04.12 №
5148/12-К(УСиСР) з правом користування та
додаткової угоди від 11.04.12 до цього
договору суд дійшов висновку, що між
сторонами виникли господарські
відносини з приводу оренди державного
майна, а саме - гідротехнічних споруд,
включаючи ставкові рибоводні споруди,
греблі, дамби, будівлі, насосні станції,
пов'язані з ними робочі машини і
обладнання, інше майно, що перебуває в
державній власності відповідно до п. 1.1.
договору.

Оскільки за своєю суттю договір
зберігання державного майна від 11.04.12
та додаткова угода до нього від 11.04.12 є
договором оренди, то судом при
вирішення справи № 908/526/14 по суті спору
застосовуються норми законодавства
України, які регулюють відносини найму
(оренди).

Частиною 1 ст. 759 ЦК України унормовано,
що за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України, за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України визначено, що за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності (ч. 1). До
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом (ч. 6).

Істотні особливості характеризують
відносини оренди державного майна.

Так, зокрема, ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" (в редакції, що діяла станом на
час укладення договору зберігання від
11.04.12) визначено, що не можуть бути
об'єктами оренди у тому числі захисні
гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли,
насипи).

Статтею 287 ГК України і статтею 5 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" передбачено, що
орендодавцем нерухомого майна, а також
майна, що не увійшло до статутних
фондів господарських товариств,
створених у процесі приватизації
(корпоратизації), що є державною
власністю, є Фонд державного майна
України, його регіональні відділення
та представництва.

Відповідно до спільного наказу
Міністерства аграрної політики
України та Фонду державного майна
України від 06.05.03 № 126/752 «Про передачу
гідротехнічних споруд», гідротехнічні
споруди, включаючи ставкові рибоводні
споруди та пов'язані з ними робочі
машини і обладнання, інше майно, яке на
момент приватизації не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств, створених в процесі
приватизації на базі підприємств
рибного господарства, були передані до
сфери управління Міністерства
аграрної політики України та в
подальшому передані на баланс ДП
"Укрриба".

Наявні в матеріалах справи докази
свідчать, що передача спірного
державного майна (гідротехнічних
споруд) відбулась на підставі
укладеного між ДП "Укрриба" та ПАТ
"Мотор Січ" договору зберігання
державного майна № 5148/12-К(УСиСР) та
додаткової угоди до нього, які укладені
останніми без участі Фонду державного
майна України та без його дозволу.

При цьому, у відповідності до норм
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", правомочною
особою на укладення договору оренди
державного майна є саме Фонд
державного майна України.

За таких обставин, матеріали
справи свідчать, що ДП «Укрриба» при
укладенні оспорюваного договору та
додаткової угоди до нього було
перевищено свою компетенцію, як
балансоутримувача спірного майна.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, ін. актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ГК України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка за відомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (ст. 204 ЦК України).

Загальні підстави визнання недійсними
правочинів і настання відповідних
наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК
України.

Статтею 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, ін. актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам (ч. 1); особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2); волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3);
правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом (ч. 4); правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч. 5); правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей
(ч. 6).

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.
203 цього Кодексу (ч. 1).

З огляду на вищевикладені
обставини, враховуючи що передача
спірного державного майна відбулась на
підставі договору зберігання
державного майна № 5148/12-К(УСиСР) та
додаткової угоди до нього, що були
укладені без участі Фонду державного
майна України та без його дозволу, суд
дійшов висновку, що вказаний договір та
додаткова угода до нього були укладені
сторонами з порушенням вимог чинного
законодавства України.

На підставі викладеного, позовні
вимоги Херсонського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі органу,
уповноваженого державою здійснювати
відповідні функції в спірних
правовідносинах - Державного агентства
рибного господарства України та
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Херсонській області в частині визнання
не дійсними договору зберігання
державного майна від 11.04.12 №
5148/12-К(УСиСР) та додаткової угоди від
11.04.12 до цього договору є доведеними,
обґрунтованими, підтвердженими
доданими документами, а тому
задовольняється судом в цій частині.

При цьому, судом відмовляється у
задоволені вимог в частині визнання
договору зберігання державного майна
від 11.04.12 № 5148/12-К(УСиСР) та додаткової
угоди від 11.04.12 до цього договору
недійсними на майбутнє з огляду на
наступне.

Пунктом 2.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.13 №
11 визначено, що частиною 3 ст. 207 ГК
України передбачена і можливість
припинення господарського
зобов'язання лише на майбутнє.

Отже, якщо зі змісту господарського
договору випливає, що зобов'язання за
цим договором може бути припинено лише
на майбутнє, оскільки неможливо
повернути усе одержане за ним
(наприклад, вже здійснене користування
за договором майнового найму (оренди),
користування електроенергією, спожиті
послуги, зберігання, здійснене за
відповідним договором, тощо), то
господарський суд одночасно з
визнанням господарського договору
недійсним (за наявності підстав для
цього) зазначає в резолютивній частині
рішення, що зобов'язання за договором
припиняється лише на майбутнє.

Якщо господарське зобов'язання
припиняється лише на майбутнє,
господарським судам слід виходити з
того, що у відповідних випадках і
неможливості повернення одержаного за
зобов'язанням у натурі правові
наслідки такої недійсності
визначаються відповідно до ст. 216 ЦК
України та ч. 2 ст. 208 ГК України.

Разом з Тим, якщо за правочином,
визнаним недійсним, права та обов'язки
передбачалися лише на майбутнє, то
наслідки у вигляді реституції
застосовані бути не можуть, але згідно
з ч. 2 ст. 236 ЦК України можливість
настання таких прав та обов'язків у
майбутньому припиняються.

За змістом спірних правовідносин у
справі № 908/526/14 суд не вбачає правових
підстав для визнання оспорюваного
правочину та додаткової угоди до нього
недійсними на майбутнє оскільки
сторони за спірним договором мають
можливість повернути одна одній усе, що
було одержане ними на виконання
спірного правочину. За таких обставин,
судом відмовляється у задоволені вимог
в частині визнання недійсними договору
зберігання державного майна від 11.04.12 №
5148/12-К(УСиСР) та додаткової угоди від
11.04.12 до цього договору недійсними на
майбутнє.

Також, прокурором та позивачами
1, 2 заявлено вимогу про зобов'язання
сторін за договором повернути один
одному все отримане за угодою, а саме:
майно, яке розташоване в межах
Сівашівської сільської ради
Новотроїцького району Херсонської
області - додатковий водовипуск
(інвентарний номер 42, балансова
вартість 103 983 грн.); додатковий випуск
(інвентарний номер 41, балансова
вартість 103 983 грн.); водоподаючий канал
(інвентарний номер 24, балансова
вартість 42 250 грн.); водоподаючий канал
(інвентарний номер 23, балансова
вартість 42 264 грн.); земляна дамба
(інвентарний номер 22, балансова
вартість 510 000 грн.); берегоукріплення
(інвентарний номер 20, балансова
вартість 312 000 грн.); рибоулов. камера
(інвентарний номер 18, балансова
вартість 10 000 грн.); берегоукріплення
(інвентарний номер 33, балансова
вартість 19 000 грн.); рибоулов. камера
(інвентарний номер 34, балансова
вартість 7 238 грн.); подаючий канал
(інвентарний номер 35, балансова
вартість 17 256 грн.); земляна дамба
(інвентарний номер 39, балансова
вартість 348 113 грн.); водовипуск
(інвентарний номер 40, балансова
вартість 10 502 грн.); водовипуск № 1
(інвентарний номер 92, балансова
вартість 218 681 грн.); водовипуск № 2
(інвентарний номер 91, балансова
вартість 218 681 грн.); земляна дамба
(інвентарний номер 90, балансова
вартість 510 000 грн.); рибоулов. камера
(інвентарний номер 87, балансова
вартість 220 638 грн.).

Розглянувши позовні вимоги в цій
частині суд дійшов висновку про
залишення вимог в цій частині без
розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 43 ГПК України,
судочинство в господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та ін. особи, які беруть участь
у справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
ін. особам, які беруть участь у справі,
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства.

Статтею 33 ГПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та ін.
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи
(ч. 1). Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись ін. засобами
доказування (ч. 2).

Розглядаючи позовні вимоги у цій
справі суд виходив з того, що за
приписами ст. 65 ГПК України, з метою
забезпечення правильного і
своєчасного вирішення господарського
спору суддя при підготовці справи до
розгляду має право, зокрема,
зобов'язати сторони, ін. підприємства,
установи, організації, державні та ін.
органи, їх посадових осіб виконати
певні дії (…); витребує від них
документи, відомості, висновки,
необхідні для вирішення спору, чи
знайомиться з такими матеріалами
безпосередньо в місці їх знаходження
(п. 4); вчиняє інші дії, спрямовані на
забезпечення правильного і
своєчасного розгляду справи (п. 11).

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 81
ГПК України, суд залишає позов без
розгляду, якщо позивач без поважних
причин не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з'явився на
виклик у засідання господарського суду
і його нез'явлення перешкоджає
вирішенню спору.

Пунктом 4.8 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12. №
18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" із послідуючими
змінами передбачено, що залишення
позову без розгляду - це форма
закінчення розгляду судом справи без
прийняття рішення суду у зв'язку з
виявленням обставин, які перешкоджають
розглядові справи, але можуть бути
усунуті в майбутньому.

Згідно із п. 4.9 вищевказаної постанови,
при вирішенні питання щодо залишення
позову без розгляду господарським
судам слід мати на увазі, що
застосування п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України
можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються
витребуваними, тільки якщо про це
зазначено у відповідному
процесуальному документі або, в разі
оголошення перерви в судовому
засіданні, - в протоколі такого
засідання;

- витребувані документи чи явка
представника позивача дійсно
необхідні для вирішення спору, тобто за
їх відсутності суд позбавлений
можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи,
витребувані судом при підготовці
справи до розгляду або в порядку ст. 38
ГПК України, чи не направив свого
представника в засідання
господарського суду без поважних
причин. Отже, перш ніж залишити позов
без розгляду господарський суд
зобов'язаний з'ясувати причини
невиконання його вимог позивачем і
об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних
обставин справи, вважаються причини,
які за об'єктивних, тобто не залежних
від позивача, обставин унеможливлювали
або істотно утруднювали вчинення ним
відповідних процесуальних дій; при
цьому береться до уваги й те, чи вживав
позивач заходів до усунення цих
обставин або послаблення їх
негативного впливу на виконання
позивачем процесуальних обов'язків,
покладених на нього судом. Відповідні
докази подаються позивачем і
оцінюються господарським судом за
загальними правилами ст. 43 ГПК України.
У разі неповідомлення позивачем таких
причин суд вправі, в залежності від
конкретних обставин справи, або
залишити позов без розгляду, або
розглянути справу за наявними в ній
доказами.

Заявляючи вимоги про зобов'язання
сторін за договором повернути один
одному все отримане за угодою прокурор
та позивачі 1 та 2 зобов'язані були
надати суду належні та допустимі
докази, які б підтверджували яке саме
майно було передано на виконання
спірного договору зберігання
державного майна від 11.04.12 №
5148/12-К(УСиСР) та додаткової угоди від
11.04.12 до цього договору зберігання
державного майна.

З метою повного та всебічного
з'ясування обставин у справі та
прийняття законного і обґрунтованого
рішення по суті спору суд своєю ухвалою
від 20.02.14 про порушення провадження у
справі № 908/526/14 та ухвалою від 16.04.14
витребував від прокурора та позивачів
1, 2, зокрема, докази виконання сторонами
п. 4.1. договору зберігання державного
майна від 11.04.12 № 5148/12-К(УСиСР) та п. 1.3.
додаткової угоди від 11.04.12 до договору
зберігання державного майна (оригінали
для огляду та належним чином
засвідчені копії - до матеріалів
справи).

Однак, як свідчать матеріали справи №
908/526/14, прокурор та позивачів 1, 2 вимоги
ухвал суду від 20.02.14 та від 16.04.14 у цій
справі не виконали, витребуваних судом
доказів до матеріалів справи не надали,
а саме не надали: первинних
бухгалтерських документів, які б
підтверджували розмір плати, внесеної
Поклажодавцем (відповідачем 1) на
виконання умов спірного договору та
додаткової угодидо нього за
відповідальне зберігання майна та
плати, внесеної Зберігачем
(відповідачем 2) за користування майном
за час існування спірних
правовідносин.

За таких обставин, суд позбавлений
можливості за наявними у справі
доказами перевірити та встановити яке
саме майно (грошові кошти) та в якому
розмірі було передано ДП "Укрриба" до
ПАТ "Мотор Січ" та навпаки від ПАТ "Мотор
Січ" до ДП "Укрриба" за договором
зберігання державного майна від 11.04.12 №
5148/12-К (УСиСР) та додаткової угоди від
11.04.12 до договору зберігання державного
майна.

З підстав наведених вище (а саме
відсутність первинних бухгалтерських
документів, які б підтверджували
розмір плати, внесеної Поклажодавцем
(відповідачем 1) на виконання умов
спірного договору та додаткової
угодидо нього за відповідальне
зберігання майна та плати, внесеної
Зберігачем (відповідачем 2) за
користування майном за час існування
спірних правовідносин) судом залишено
поза увагою довідку без номеру та дати
за підписом головного бухгалтера
Ніколаєвськом Н.В.

Також, заявляючи вказані вище вимоги
прокурор та позивачів 1, 2 не
обґрунтували хто саме із сторін
оспорюваного правочину зобов'язаний
повернути один одному майно від ДП
"Укрриба" до ПАТ "Мотор Січ" та від ПАТ
"Мотор Січ" до ДП "Укрриба" та яке саме
майно.

З огляду на вищевикладені обставини,
судом залишаються без розгляду на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України
позовні вимоги прокурора та позивачів
1, 2 про зобов'язання сторін за договором
повернути один одному все отримане за
угодою.

Крім того, розглядаючи справу №
908/526/14 по суті спору судом враховано
норми ч. 5 ст. 216 ЦК України, за змістом
яких суд може застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину з
власної ініціативи.

Разом з тим, за обставин наведених
вище, суд позбавлений можливості за
наявними у справі доказами з власної
ініціативи застосувати наслідки
недійсності договору зберігання
державного майна від 11.04.12 №
5148/12-К(УСиСР) та додаткової угоди від
11.04.12 до цього договору зберігання
державного майна.

Згідно з положеннями ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір в розмірі 1218 грн.
покладається на відповідачів 1,2 (по 609
грн. з кожного).

Керуючись ст. ст. 21, 42, 43, 45, 46, 22, 27, 29, 32, 33,
34, 49, 69, 75, п. 5 ч. 1 ст. 81, ст.ст. 82, 821, 84, 85 ГПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір зберігання
державного майна від 11.04.12 №
5148/12-К(УСиСР), укладений між державним
підприємством "Укрриба" () та публічним акціонерним
товариством "Мотор Січ" ().

Визнати недійсною додаткову угоду від
11.04.12 до договору зберігання державного
майна від 11.04.12 № 5148/12-К(УСиСР), укладену
між державним підприємством "Укрриба"
() та публічним
акціонерним товариством "Мотор Січ"
().

Позовні вимоги про зобов'язання
сторін за договором повернути один
одному все отримане за угодою, а саме:
майно, яке розташоване в межах
Сівашівської сільської ради Ново
троїцького району Херсонської області
- додатковий водовипуск (інвентарний
номер 42, балансова вартість 103 983 грн.);
додатковий випуск (інвентарний номер 41,
балансова вартість 103 983 грн.);
водоподаючий канал (інвентарний номер
24, балансова вартість 42 250 грн.);
водоподаючий канал (інвентарний номер
23, балансова вартість 42 264 грн.); земляна
дамба (інвентарний номер 22, балансова
вартість 510 000 грн.); берегоукріплення
(інвентарний номер 20, балансова
вартість 312 000 грн.); рибоулов. камера
(інвентарний номер 18, балансова
вартість 10 000 грн.); берегоукріплення
(інвентарний номер 33, балансова
вартість 19 000 грн.); рибоулов. камера
(інвентарний номер 34, балансова
вартість 7 238 грн.); подаючий канал
(інвентарний номер 35, балансова
вартість 17 256 грн.); земляна дамба
(інвентарний номер 39, балансова
вартість 348 113 грн.); водовипуск
(інвентарний номер 40, балансова
вартість 10 502 грн.); водовипуск № 1
(інвентарний номер 92, балансова
вартість 218 681 грн.); водовипуск № 2
(інвентарний номер 91, балансова
вартість 218 681 грн.); земляна дамба
(інвентарний номер 90, балансова
вартість 510 000 грн.); рибоулов. камера
(інвентарний номер 87, балансова
вартість 220 638 грн.) залишити без
розгляду.

Стягнути з державного підприємства
"Укрриба" (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська,
82а, ) в доход Державного
бюджету України (,
одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя
(Орджонікідзевський район), 22030001, Банк
одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій
області, МФО 813015, № рахунку 3007) - 609
(шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового
збору. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Мотор Січ" (69068, м. Запоріжжя,
пр. Моторобудівників, 15, ) в доход Державного бюджету
України (, одержувач:
УДКСУ у м. Запоріжжя
(Орджонікідзевський район), 22030001, Банк
одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій
області, МФО 813015, № рахунку 3007) - 609
(шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового
збору. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

я склад

енПовне рішення складено 06.06.14.

о6ПО Головуючий суддя
В.Л. Корсун

суддя
Т.Г. Алейникова

суддя
Р.А. Ніколаєнко