м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8154/14 03.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лігос"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Студент"
Суддя Бондаренко Г. П.
Представники сторін:
Від позивача Малярчук І. Д. (дов. №
03/14 від 26.05.2014)
Від відповідача не з'явились
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 03.06.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лігос" (далі по
тексту - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Студент"
(далі по тексту - відповідач) про
стягнення 15363,49 грн. за договором
купівлі-продажу від 01.01.2008 року, з яких 14
630,40 грн. основної заборгованості, 382,52
грн. пені, 290,17 грн. інфляційні втрати, 60,
40 грн. 3% річних, а також позивач просить
суд покласти на відповідача витрати по
оплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.05.2014 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/8154/14, розгляд
справи призначено на 03.06.2014 року.

22.05.2014р. через відділ діловодства
(канцелярія) Господарського суду
представник позивача на виконання
вимоги ухвали суду від 03.06.2014р. подав
наступні документи, а саме: письмові
пояснення по суті заявлених вимог щодо
стягнення заборгованості та
розрахунок позовних вимог.

В судове засідання 03.06.2014р. представник
відповідача не з'явився, про причини не
явки суд не повідомив, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку відповідача умов
договору купівлі - продажу від 01.01.2008, в
частині оплати поставленого товару.

Відповідач відзиву на позовну заяву не
надав, в судове засідання жодного разу
не з'явився.

Враховуючи те, що не з'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, відповідач не скористався
своїм процесуальним правом на надання
відзиву та направлення представника
для участі в судове засідання, суд
вважає за можливе розглянути позов у
відсутності представника відповідача,
за наявними у справі матеріалами
згідно з вимогами статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому, суд зазначає, що у
відповідності до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено: неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі, іншим учасником судового
процесу доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК. У наведених
випадках відповідні докази не повинні
прийматися в подальшому й судом
апеляційної інстанції.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2008 року між позивачем, як
продавцем, та відповідачем, як
покупцем, було укладено договір
купівлі-продажу (далі - за текстом -
договір), відповідно до умов якого
продавець зобов'язується поставити та
передати у власність покупця товар
(хлібобулочні вироби), а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
на умовах і в порядку, визначених цим
договором у асортименті, кількості та
за цінами, що вказуються в погоджених
сторонами замовленнях та видаткових
накладних, які є невід'ємною частиною
цього договору.

Згідно п. 2.1. даного договору загальна
вартість товару становить суму
вартостей товару, вказану в накладних,
які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.2. договору, оплата
товару проводиться протягом 14
календарних днів від дати отримання
товару згідно накладних.

Відповідно до п. 5.2. договору, у випадку
порушення строків оплати товару,
покупець сплачує продавцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ.

Відповідно до п. 7.1. договору договір
вступає в силу з моменту його
підписання і діє до моменту його
розірвання з ініціативи однієї із
сторін (про що одна із сторін
повідомляє іншу письмово) не пізніше як
за 15 днів до моменту розірвання
договору.

На виконання умов договору позивач
поставив та передав у власність
відповідача, а відповідач прийняв
товар на загальну суму 14 630, 40 грн., що
підтверджується видатковими
накладними за період 30.12.2013р. по 07.04.2014р.,
копії яких наявні в матеріалах справи.

17.04.2014р. представники сторін підписали
акт звірки розрахунків L-00002 за період з
01.04.2014 та станом на 17.04.2014, який містить
підписи повноважених представників
сторін та відтиски печатки
підприємства позивача та відповідача,
згідно якого залишок заборгованості на
користь позивача на 17.04.2014 склав 14 630, 40
грн.

Станом на 23.04.2014, за розрахунком
позивача, заборгованість відповідача
по оплаті за поставлений товар згідно
договору складає 14 630,40 грн. Доказів
оплати якої матеріали справи не
містять.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Договір купівлі - продажу від 01.01.2008
року є договором поставки, а відтак у
відповідній частині між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 54
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору
поставлено відповідачу товар на суму 14
630,40 грн., що підтверджується
матеріалами справи, зокрема
видатковими накладними за період
30.12.2013р. по 07.04.2014р.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, при укладанні
договору сторони погодили, що покупець
зобов'язаний розрахуватися за кожну
партію поставленого продавцем товару
не пізніше 14 календарних днів з дати
поставки відповідної партії то вару.

Позивачем умови договору виконані в
повному обсязі, у відповідності до
вимог чинного законодавства та умов
договору. Відповідачем, в свою чергу,
жодних претензій у строки визначені
договором, щодо невідповідності
поставки умовам договору не заявлялось
та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 14 630,40 грн.
відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором в сумі 14
630,40 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, строк
оплати товару, у відповідності до п. 2.2.
договору є таким, що настав, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу підлягають
задоволенню.

Заявлені позивачем вимоги про
стягнення з відповідача 382, 52 грн. пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочки, відповідно
до п. 5.2. договору, за загальний період з
14.01.2014 р. (відповідно до вказаного в
розрахунку) по 23.04.2014 р., підлягають
повному задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня у
відповідності до п. 5.2. договору,
оскільки судом встановлено порушення
відповідачем строків виконання
грошового зобов'язання, і відповідні
позовні вимоги ґрунтуються на законі
та договорі. Матеріали справи містять
розрахунок суми пені згідно п. 5.2.
договору, при перевірці якого судом
встановлено, що позивачем вірно
здійснено відповідний розрахунок.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
60,40 грн. трьох відсотків річних та 290,17
грн. індексу інфляції нарахованого на
суму боргу за весь час прострочення за
період з 14.01.2014р. по 23.04.2014р.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача індексу
інфляції нарахованого на суму боргу та
3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних та індексу інфляції
нарахованого на суму боргу підлягають
задоволенню відповідно до наведеного в
позовній заяві розрахунку. При
здійсненні перевірки розрахунку 3%
річних та індексу інфляції,
нарахованих позивачем, судом
встановлено, що ним правильно
здійснено вказаний розрахунок.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги
підлягають задоволенню, стягненню з
відповідача на користь позивача за
договором підлягають 14 630, 40 грн.
основного боргу, 382,52 грн. пені, 60,40 грн. 3
% річних та 290,17 грн. 5 % інфляційних
витрат.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по оплаті судового збору покладаються
на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Студент" (03056, м. Київ,
вул. Борщагівська, буд. 128; ; в порядку визначеному законом
України "Про виконавче провадження") на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛІГОС" (76006, м.
Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, 192;
) 14 630 (чотирнадцять
тисяч шістсот тридцять) грн. 40 коп.
основного боргу, 382 (триста вісімдесят
дві) грн. 52 коп. пені, 60 (шістдесят) грн. 40
коп. 3 % річних, 290 (двісті дев'яносто) грн.
17 коп. інфляційних втрат та 1827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судових витрат.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 06.06.2014 р.

Суддя
Г.П.
Бондаренко