ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 червня 2014 р. Справа №
903/258/14за позовом комунального
підприємства "Київпастранс", м. Київ

до відповідача дочірнього
підприємство "Автоскладальний завод
№1" ПАТ "АК "Богдан Моторс" м. Луцьк

про зобов'язання здійснити гарантійний
ремонт та стягнення 1153206,85грн. пені

Суддя Слободян П. Р.

Секретар судового засідання Коваль О.М.

Представники сторін:

від позивача: н/з.

від відповідача: Войцешук Л. І. -
представник(довіреність у справі)

В судовому засіданні 27.05.2014р. оголошено
перерву до 02.06.2014р. з метою надання
відповідачу можливості надати свої
письмові пояснення стосовно
заперечення позивача на відзив.

Суть спору: позивач - комунальне
підприємство "Київпастранс" м.Київ
звернувся в господарський суд з
позовною заявою до відповідача
дочірнього підприємства
"Автоскладальний завод №1" ПАТ "АК
"Богдан Моторс" м. Луцьк, в якій просить
зобов'язати здійснити гарантійний
ремонт та стягнути 115206,85грн. пені.

Представником відповідача було надано
заперечення, в якому останній
наполягає у відмові в позові у повному
обсязі, так як на його думку, він є
безпідставним та необґрунтованим
належними для цього доказами.

Відповідно до умов п. 6.3.3. договору
№06/110-12 від 22.08.2012року обов'язком
відповідача є прийняття на себе
зобов'язань з гарантійного ремонту
товару протягом гарантійного строку
експлуатації 12 місяців без обмеження
кілометражу.

Так, відповідно до п. 6.1.4 договору
№06/110-12 від 22.08.2012року позивач
зобов'язаний направити повідомлення
постачальнику про виникнення
несправностей товару за адресою
вказаною в договорі.

Даних умов договору позивач не виконав,
ніяких претензій відповідачу не
направив. Доказів про повідомлення
відповідача (поштових повідомлень
тощо) суду не надав.

Згідно п.6.3.5. договору №06/110-12 від 22.08.2012
року акти рекламації складені за
підписами двох уповноважених осіб
замість трьох, як передбачено в
договорі.

КП "Київпастранс" в заперечені на
відзив № 06-1/287 від 26.05.2014р., зазначив, що
заперечення та доводи відповідача
викладені у відзиві є безпідставними,
необґрунтованими, непідтвердженими
належними та допустимими доказами, з
огляду на таке:

- по перше, що відповідачу невідомо про
будь-які несправності поставленого
трамвайного вагону та позивач в
порушення п. 6.1.4. договору не повідомляв
про складання актів рекламацій.

Вказані доводи є безпідставними,
необґрунтованими та спростовуються
тим, що 22.06.2013р. позивачем було отримано
лист (відповідь) від 12.06.2013 р. № 548/0125, з
якого вбачається, що відповідач
отримував Акти рекламації, а також
відповідачу відомо про несправності
поставленого трамвайного вагону.

Вказана обставина спростовує
посилання відповідача стосовно
складання актів рекламації двома
особами, оскільки Відповідач не
заперечує необхідність проведення
гарантійних ремонтів.

- по друге, з метою виконання принципу
розумності, своєчасного, оперативного
реагування на виникнення, встановлення
і усунення неполадок та дефектів на
трамваях, виконання гарантійного
обслуговування, ремонтів, недопущення
негативних наслідків як для позивача (в
частині невикористання трамваїв у
своїй діяльності, невиконання
показників перевезень, неотримання
доходів та ін.) так і для відповідача (в
частині недопущення завдання збитків),
відповідно п. 6.1.4. визначена можливість
повідомлення про виникнення
несправностей в телефонному режимі, а
також електронною поштою, що в свою
чергу свідчить, що сторони дійшли
згоди, що будуть оперативно
інформувати один одного про складання
актів рекламацій телефонним та
електронним зв'язком.

Стосовно пропущення строків позовної
давності, позивач вважає, що позовна
вимога щодо нарахування пені заявлена
в межах строку позовної давності.

Відповідач у заперечені № 94/04-06 від
02.06.2014р. та його представник в судовому
засіданні повідомив, що відповідачем
було виявлено, що дійсно 12.06.2013 за №
458/01-25 на адресу КП «Кнївпастранс»
надсилався лист простим поштовим
відправленням, однак іншого змісту ніж
представлено позивачем. Копію листа №
458/01-25 від 12.06.13 додано.

В підтвердження вищезазначеного додає
лист - пояснення № 164/01.01.21 від 02.06.2014
начальника управління справами і
персоналом Вавринюк Н. Л. та копію
витягу з журналу реєстрації вихідної
кореспонденції за 2013 рік.

Відповідно до листа № 458/01-25
відповідачем вимагалось сплатити
заборгованість за поставлений товар в
сумі 3700 000 грн. за поставлений
тролейбус. Пояснення начальника
юридичного управління Степанцова О. Б.,
який готував вищезазначений лист
додається.

Зауважує, що лист поданий позивачем
підписаний заступником президента
Корпорації «БОГДАН» та надрукований на
бланку, який не використовується на
підприємстві з 01.01.2013 року. Позивачем в
запереченні вказано, що ним було
отримано лист - відповідь на його акти.
Однак, в самому листі не вказано номер
листа та дату на який він направляється
як відповідь.

Лист підписаний заступником
Президента Корпорації «БОГДАН», однак
в даному спорі ніяких господарських
взаємовідносин з Корпорацією «БОГДАН»
не має.

Таким чином, наданий позивачем лист №
458/01-25 від 12.06.13 не може служити доказом
складання належним чином актів
рекламацій та повідомлення про виниклі
гарантійні випадки заявлені позивачем.

Щодо заперечення позивача про сплив
строку позовної давності повідомляє
наступне ч. 1 ст. 250 ГК України
передбачає, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Так, позивачем до матеріалів справи
додані копії актів: акт рекламації №9
від 30.01.13 та акт рекламації № 17 від 27.02.13,
тому, відповідно, строки позовної
давності щодо стягнення пені(штрафу) за
змістом п.1 частини 2 ст.258 ЦК України
спливли, відповідно, 30.01.14. та 27.02.14.
Позивач звернувся з заявою 13.03.2014 після
спливу строку для звернення в суд.

Згідно з п. 1.3 Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України від 29.05.2013
за №10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
передбачено, що частиною другою статті
223 та статтею 250 ГК України встановлено
строки застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Ці строки не є позовною
давністю, оскільки відносини, у яких
вони застосовуються, за своїм
характером є публічно - правовими, і
застосування цих строків здійснюється
господарським судом незалежно від
наявності відповідної заяви сторони у
справі.

Розглянувши позов по суті,
проаналізувавши документи додані до
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, враховуючи
фактичні обставини справи, суд прийшов
до висновку, що в позові необхідно
відмовити, виходячи з наступного:

22.08.2012 року між Комунальним
підприємством "Київпастранс"
(покупець) та Дочірнім підприємством
"Автоскладальний завод №1" Публічного
акціонерного товариства "Автомобільна
компанія "Богдан Моторс" (постачальник)
було укладено договір № 06/110-12 про
закупівлю товарів за державні кошти.

Відповідач відповідно до умов договору
№06/110-12 від 22.08.2012р. здійснив поставку
одного трисекційного трамвайного
вагону, що підтверджується актом
приймання-передачі № 1 від 26.09.2012р. та
видатковою накладною № 1561 від 26.09.2012р.

Відповідно до умов п. 6.3.3. договору
№06/110-12 від 22.08.2012року постачальник
зобов'язаний прийняти зобов'язання з
гарантійного ремонту товару протягом
гарантійного строку експлуатації 12
місяців без обмеження кілометражу.
Гарантійний строк експлуатації товару
обчислюється з дати введення в
експлуатацію і продовжується на строк,
протягом якого товар не експлуатувався
у зв'язку з виявленням дефектами,
підтвердженими рекламаціями.

Згідно до п. 6.1.4 договору №06/110-12 від
22.08.2012року покупець зобов'язаний
направляти повідомлення постачальнику
про виникнення несправностей
трамвайних вагонів в гарантійний строк
експлуатації в письмовому або
телефонному, або в електронному
режимах (поштова адреса: 43010, Волинська
обл., м. Луцьк, вул. Рівненська 42; тел: (0332)
78-41-37, факс: (0332) 78-96-18, електронна пошта:
, ).

Даних умов договору позивач не виконав,
ніяких претензій відповідачу не
направив. Доказів про повідомлення
відповідача (поштових повідомлень
тощо) суду не надав.

Відповідно до ст. 36 ГПК України
письмовим доказом є документ який
містить дані, що можуть мати значення
для правильного вирішення справи.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України від 26.12.2011
за № 18 Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції (із змінами, внесеними
згідно з п. 2.5. Пленуму), будь-які подані
учасниками процесу докази зокрема, й
стосовно інформації підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості.

Вирішуючи питання щодо доказів,
господарські суди повинні враховувати
інститут допустимості засобів
доказування, згідно з яким обставини
справи, що відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Що ж до належності доказів, то нею є
спроможність відповідних фактичних
даних містити інформацію стосовно
обставин, які входять до предмета
доказування з даної справи.

Суд обґрунтовує своє рішення лише тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наданий позивачем лист № 458/01-25 від 12.06.13
не може служити доказом повідомлення
про виниклі гарантійні випадки
заявлені позивачем, в самому листі не
вказано номер листа та дату на який він
направляється як відповідь, з листа не
вбачається, що відповідач отримував
Акти рекламації, а також відповідачу
відомо про несправності поставленого
трамвайного вагону.

Відповідач у заперечені № 94/04-06 від
02.06.2014р. та його представник в судовому
засіданні повідомив, що відповідачем
було виявлено, що дійсно 12.06.2013 за №
458/01-25 на адресу КП «Київпастранс»
надсилався лист простим поштовим
відправленням, однак іншого змісту ніж
представлено позивачем (копія листа №
458/01-25 від 12.06.13 є в матеріалах справи).

В підтвердження вищезазначеного додає
лист - пояснення № 164/01.01.21 від 02.06.2014р.
начальника управління справами і
персоналом Вавринюк Н. Л. та копію
витягу з журналу реєстрації вихідної
кореспонденції за 2013 рік.

Відповідно до листа № 458/01-25
відповідачем вимагалось сплатити
заборгованість за поставлений товар в
сумі 3700 000 грн. за поставлений
тролейбус. (пояснення начальник
юридичного управління Степанцова О. Б.,
який готував вищезазначений лист є в
матеріалах справи).

Крім того, лист поданий позивачем
підписаний заступником президента
Корпорації "БОГДАН" та надрукований на
бланку, який не використовується на
підприємстві відповідача з 01.01.2013р.

Суд вважає, що вище викладене, повністю
спростовує твердження позивача
викладені у запереченні на відзив №
06-1/287 від 26.05.2014р. та не приймаються
судом до уваги, оскільки, вони не є
належними та допустимими доказами для
правильного вирішення даного спору.

Відповідно до п. 6.3.5. договору №06/110-12
від 22.08.2012 року постачальник
зобов'язаний направити повноважного
представника для визначення причин
виникнення дефекту чи неполадки на
трамвайному вагоні і складання, в разі
необхідності, рекламаційного акту
повинен прибути протягом трьох робочих
днів з дати повідомлення про
виникнення дефекту чи неполадки.

В разі неприбуття повноважного
представника постачальника в
триденний строк для встановлення
причин виникнення дефектів чи
неполадок покупцем складається і
направляється на адресу постачальника
рекламаційний акт, який повинен бути
підписаний не менше ніж трьома
уповноваженими представниками
покупця.

Позивач направив на адресу відповідача
акти - рекламації № 9 від 30.01.2013р., № 17
від 27.02.2013р. (вагон типу TR-843 інв. № 701),
які складенні без участі
уповноваженого представника
відповідача.

Окрім того, в порушення умов п. 6.3.5.
договору №06/110-12 від 22.08.2012 року акти
рекламації складені за підписами двох
уповноважених осіб замість трьох, як це
передбачено в договорі.

В частині вимоги про стягнення
1153206,85грн пені суд вважає, що дана
вимога задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст.
258 ЦК України).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем до господарського суду
Волинської області було подано
заперечення № 94/04-06 від 02.06.2014р., в якому
останній повідомив про сплив строку
позовної давності в частині стягнення
пені.

Суд погоджується з тим, що згідно актів
- рекламації №№ 9, 17 від 30.01.2013р. та від
27.02.2013р., строк позовної давності настав
відповідно 30.01.2014р. та 27.02.2014р., в той час
позовну заяву подано до господарського
суду Волинської області 18.03.2014р., тобто
з пропуском терміну позовної давності
в один рік, отже в сятненні пені
необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи приписи законодавства та
встановлені обставини, суд не вбачає
підстав для задоволення позову та
вважає недоведеними і
необґрунтованими вимоги позивача, а
тому в позові необхідно відмовити.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 256,
258, 267 ЦК України, ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82 -
85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повний текст рішення

складено 10.06.14

Суддя
П. Р. Слободян