м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7483/13 28.05.14

За позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА"

про стягнення 423.968,90 грн.

За зустрічним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЕЛПІС-УКРАЇНА"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 610.000,00 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача (відповідача за зустрічним
позовом): ОСОБА_2 - за довіреністю від
15.05.2013 (зареєстровано в реєстрі за № 1248);

відповідача (позивача за зустрічним
позовом): Дроздовс Олегс - представник
за довіреністю від 10.10.2013 № 347; Демченко
М.С. - за довіреністю від 10.10.2013 № 344.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Господарського суду міста
Києва із позовом до приватного
підприємства "ЕЛПІС-УКРАЇНА", яке
замінено його правонаступником -
товариством з обмеженою
відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА"
(ухвала суду від 11.12.2013) про стягнення з
останнього 423.968,90 грн заборгованості.

Суть спору, який виник за первісним
позовом: позовні вимоги мотивовані тим,
що позивачем (за первісним позовом)
поставлено відповідачеві товар і
надані послуги з його поставки
загальною вартістю 351.223,50 грн, а
останнім цей товар і послуги отримані,
проте оплачені частково, а саме на суму
54.910,00 грн. Наведена обставина призвела
до виникнення у відповідача перед
позивачем заборгованості в сумі 296.313,50
грн, яку відповідач на вимогу позивача
не погасив, та звернення останнього до
господарського суду за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів шляхом стягнення з
відповідача вказаної суми
заборгованості.

16 травня 2013 року до господарського суду
надійшли письмові пояснення позивача
по суті спору, відповідно до яких
позивач зазначив, що факт поставки
позивачем відповідачеві товару за
первинними бухгалтерськими
документами, які слугують підставою
первісного позову, встановлено у
постанові апеляційного господарського
суду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.04.2013 прийнято позовну заяву
від 16.04.2013 № 0416 фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до розгляду та
порушено провадження у справі № 910/7483/13.

Відповідач (за первісним позовом),
скориставшись правом, забезпеченим ст.
59 Господарського процесуального
кодексу України, надав суду відзив,
яким первісний позов відхилив
повністю, з урахуванням таких обставин.

По-перше, як вказує відповідач (за
первісним позовом), останнім було
надіслано відповідь на вимогу позивача
(за первісним позовом) про повернення
грошових коштів в сумі 600.000,00 грн, яку
останній не отримав; по-друге,
відповідач (за первісним позовом)
вважає, що строк позовної давності за
первинними бухгалтерськими
документами, якими позивач (за
первісним позовом) обґрунтовує свої
позовні вимоги, сплив; по-третє,
відповідач (за первісним позовом)
зазначив, що згідно наданого позивачем
(за первісним позовом) карантинного
сертифікату від 28.09.2009 № 75-06-09/КС-716395
поставка товару здійснювалася
транспортним засобом із причепом,
проте, згідно листа-відповіді власника
вказаного транспортного засобу,
останнім не виконувалися перевезення
товару за замовленням позивача (за
первісним позовом); по-четверте, згідно
другого карантинного сертифікату від
11.08.2009 № 75-06-09/КС-050223 поставка товару
здійснювалася транспортним засобом, за
державним номерним знаком якого
транспортний засіб був знятий з обліку
16 листопада 2005 року, а вказаний номер
знищений; по-п'яте, відповідач (за
первісним позовом) зазначив, що за
положеннями Порядку спеціального
використання лісових ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2007 № 761,
позивач (за первісним позовом)
зобов'язаний отримати відповідний
дозвіл на використання лісових
ресурсів у Житомирської області, однак,
відповідно до листа-відповіді
Житомирського обласного управління
лісового та мисливського господарства,
позивачеві (за первісним позовом)
лісовий квиток на заготівлю продукції
публічного лісового користування
державним лісогосподарськими
господарствами не видавався; з
урахуванням тверджень відповідача (за
первісним позовом), наведених у 3, 4 і 5
пунктах, останній вважає, що позивачем
(за первісним позовом) надані суду
докази, які не відповідають дійсності
та ставлять під сумнів обґрунтованість
позовних вимог за первісним позовом;
також відповідач (за первісним позовом)
вважає, що належним доказом поставки
позивачем (за первісним позовом) товару
є товарно-транспортні накладні;
по-шосте, як стверджує відповідач (за
первісним позовом), його директор -
Дроздовс Олегс має право діяти без
доручення і останній товар від
позивача (за первісним позовом) не
отримував, позивач (за первісним
позовом), в свою чергу, не надав суду
інших доказів отримання відповідачем
(за первісним позовом) товару, як-от
довіреності, виданої відповідачем (за
первісним позовом) його особі, на
отримання від позивача (за первісним
позовом) товарно-матеріальних
цінностей за видатковими накладними,
якими позивач (за первісним позовом)
обґрунтовує свої позовні вимоги;
по-сьоме, відповідач вважає, що з
урахуванням листа-відповіді Дослідної
станції лікарських рослин Інституту
сільського господарства Північного
сходу Національної академії аграрних
наук України від 30.05.2013 № 091 та
карантинних сертифікатів, позивач (за
первісним позовом) не міг особисто
зібрати ту кількість товару, яка
вказана у зазначених вище
сертифікатах, а тому позивач повинен
надати докази закупівлі товару у
третіх осіб; по-восьме, згідно листів
позивача і завідувача складу
відповідача (за первісним позовом),
товар за видатковими накладними, які є
підставою первісного позову, по
бухгалтерському обліку за весь період
діяльності підприємства не проходив і
на склад від позивача (за первісним
позовом) не поступав.

Позивач (за первісним позовом) із
запереченнями відповідача (за
первісним позовом) проти первісного
позову не погодився та надав суду свої
заперечення проти відзиву (заперечення
від 19.06.2013). Отже, по-перше, як зазначив
позивач (за первісним позовом),
останнім не було отримано поштового
відправлення відповідача (за первісним
позовом) через те, що лист надіслано на
невірну адресу позивача (за первісним
позовом); по-друге, позивач (за
первісним позовом) вважає, що право
вимоги від відповідача (за первісним
позовом) виконання його грошового
зобов'язання виникло після спливу
семиденного строку, з дня отримання
відповідачем (за первісним позовом)
вимоги позивача (за первісним позовом),
тобто з 09.04.2013; по-третє, позивач (за
первісним позовом) зазначив, що
первинні бухгалтерські документи,
якими останній обґрунтовує свої
позовні вимоги в первісному позові,
були об'єктом дослідження в
апеляційному господарському суді у
справі № 5011-41/4513-2012 і вказаним судом
було встановлено факт поставки товарів
за видатковими накладними, які
слугують підставою для первісного
позову, та їх часткову оплату. Таким
чином, на думку позивача (за первісним
позовом) наведена обставина спростовує
твердження відповідача (за первісним
позовом) щодо фіктивності поставок
товару; по-четверте, позивач (за
первісним позовом) вказує, що товар
закуповував у фізичних осіб; по-п'яте,
наявність товару позивач (за первісним
позовом) підтверджує карантинними
сертифікатами та актом виконаних робіт
від 11.08.2009, виданого Державною
інспекцією з карантину рослин по
Житомирській області; по-шосте,
відносно транспортних засобів,
зазначених у карантинних сертифікатах,
позивач (за первісним позовом)
зазначив, що останній не звертав уваги
на реєстраційні державні знаки
транспортних засобів і чому вони
вказані, позивачеві (за первісним
позовом) не відомо.

27 червня 2013 року до господарського суду
надійшли письмові пояснення від 12.06.2013
громадянки ОСОБА_5 Як зазначила гр.
ОСОБА_5, рішенням приватного
підприємства "ЕЛПІС-УКРАЇНА" від 01.08.2009,
останню звільнено з посади директора
названого підприємства у звязку із
переведенням на посаду фінансового
директора ПП "ЕЛПІС-УКРАЇНА", однак, у
вказаному рішенні не зазначено дати з
якої здійснюється фактичне
переведення. До кінця 2009 року гр. ОСОБА_5
обіймала посаду директора ПП
"ЕЛПІС-УКРАЇНА" і виконувала обов'язки,
які відносилися до даної посади. Гр.
ОСОБА_5 підтвердила, що товар
безпосередньо директором відповідача
(за первісним позовом) - ПП
"ЕЛПІС-УКРАЇНА" Дроздовсом О. не
отримувався та не відправлявся товар
на експорт. Дії, як отримання та
відправлення товару на експорт,
виконувалися гр. ОСОБА_5, що
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, на які
позивач (за первісним позовом)
посилається як на підставу первісного
позову.

27 травня 2013 року до Господарського суду
міста Києва надійшов зустрічний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА" до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення з останнього заборгованості
в сумі 610.000,00 грн.

Суть спору, який виник за зустрічним
позовом: позовні вимоги мотивовані тим,
що позивач (за зустрічним позовом) на
підставі укладених із відповідачем (за
зустрічним позовом) договорів від
20.11.2006 № 47, від 05.05.2008 № 50, перерахував на
користь відповідача (за зустрічним
позовом) грошові кошти в сумі 600.000,00 грн
в якості попередньої оплати товару,
проте, останній своїх зобов'язань за
вказаними угодами та на їх умовах не
виконав, оплачений товар не поставив,
на вимогу позивача (за зустрічним
позовом) грошові кошти в сумі 600.000,00 не
повернув.

За таких обставин, товариство з
обмеженою відповідальністю
"ЕЛПІС-УКРАЇНА" було змушене звернутися
до господарського суду із зустрічним
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 з метою захисту свого
порушеного права і охоронюваних
законом інтересів шляхом стягнення з
відповідача суми попередньої оплати
товару в розмірі 600.000,00 грн.

Відповідач (за первісним позовом)
заперечив проти прийняття зустрічної
позовної заяви від 27.05.2013 № 144
товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА",
оскільки вважає, що вказаний позов не
взаємопов'язаний із первісним. Свої
заперечення відповідач (за первісним
позовом) обґрунтовує тим, що вимоги за
первісним позовом ґрунтуються на факті
позадоговірної поставки товару, в той
час як зустрічний на договорах від
20.11.2006 № 47, від 05.05.2008 № 50.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.05.2013 прийнято зустрічну
позовну заяву від 27.05.2013 № 144 товариства
з обмеженою відповідальністю
"ЕЛПІС-УКРАЇНА" для сумісного її
розгляду із первісним у справі №
910/7483/13.

Відповідач (за зустрічним позовом),
скориставшись правом, забезпеченим ст.
59 Господарського процесуального
кодексу України, надав суду відзив,
яким зустрічний позов відхилив
повністю, з урахуванням такого.
По-перше, відповідач (за зустрічним
позовом) стверджує, що позивач (за
зустрічним позовом) звернувся до
господарського суду із зустрічним
позовом до спливу строку, відведеного
ст. 7 Господарського процесуального
кодексу України, на розгляд претензії;
по-друге, обставини, які позивачем (за
зустрічним позовом) наведені у
зустрічному позові не відповідають
дійсності, оскільки відповідачем (за
зустрічним позовом) на підставі
договорів від 20.11.2006 № 47, від 05.05.2008 № 50
поставлено позивачеві (за зустрічним
позовом) товар загальною вартістю
747.655,40 грн, а також 10.000,00 грн було
повернуто, як помилково перераховані
кошти. З урахуванням наведеного,
позовна вимога за зустрічним позовом є
безпідставна, більш того, за вказаними
договорами у позивача (за зустрічним
позовом) перед відповідачем (за
зустрічним позовом) наявна
заборгованість в розмірі 127.655,40 грн;
по-третє, як зазначив відповідач (за
зустрічним позовом), позивачем (за
зустрічним позовом) пропущено строк
позовної давності, про застосування
якого відповідачем (за зустрічним
позовом) заявлено в окремій заяві від
10.06.2013.

У зв'язку із прийняттям господарським
судом зустрічної позовної заяви до
розгляду, 08 серпня 2013 року позивач (за
первісним позовом) звернувся до
господарського суду із заявою від
07.08.2013 про збільшення позовних вимог на
127.655,40 грн у первісному позові.

Заява позивача від 07.08.2013 судом
прийнята, а тому спір за первісним
позовом розглядається з урахуванням
збільшення.

18 червня 2013 надійшло клопотання
позивача (за первісним позовом) про
роз'єднання позовів у справі № 910/7483/13 в
окремі провадження у зв'язку із тим, що
підстави позовів є різними, тобто
виникли за різними правочинами.
Враховуючи наведене, позивач (за
первісним позовом) вважає, що сумісний
розгляд первісного і зустрічного
позовів ускладнює та затягує розгляд
справи. Також позивач (за первісним
позовом) у вказаному клопотанні просив
суд витребувати у відповідача (за
первісним позовом) оригінали договорів
від 20.11.2006 № 47, від 05.05.2008 № 50, оскільки
має сумнів щодо їх справжності.

Відповідач (за первісним позовом)
заперечив проти клопотання позивача
(за первісним позовом) про роз'єднання
первісного і зустрічного позовів у
справі № 910/7483/13 в окремі провадження, з
тих підстав, що позови є
взаємозв'язаними, оскільки виникли між
тими же сторонами, регулюються
аналогічними нормами права.

19 червня 2013 року до господарського суду
надійшло клопотання позивача (за
первісним позовом) про визнання
поважними причини пропущення строку
позовної давності. Вказане клопотання
позивач (за первісним позовом) мотивує
тим, що останній не міг знайти первинні
документи, якими обґрунтовує свої
позовні вимоги за первісним позовом. 28
січня 2013 року позивачу (за первісним
позовом) стало відомо з листа
товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ
"НОБІЛІ" (далі - юридична компанія), що
первинні документи знаходяться у
вказаного товариства, оскільки в
листопаді 2010 року позивач звертався до
юридичної компанії за юридичною
консультацією. Як стверджує позивач (за
первісним позовом), з аналогічних
мотивів ухвалою апеляційного
господарського суду від 12.02.2013 у справі
№ 5011-41/4513-2013 було поновлено пропущений
процесуальний строк, встановленого для
подання апеляційної скарги на судове
рішення місцевого господарського суду.

21 серпня 2013 року відповідач (за
первісним позовом) звернувся до
господарського суду із клопотанням від
21.08.2013 № 227 про призначення судової
експертизи. Клопотання відповідач (за
первісним позовом) мотивує таким.
Згідно тверджень відповідача (позивача
за зустрічним позовом) видаткові
накладні, на підставі яких позивачем
(за первісним позовом) збільшені
позовні вимоги за первісним позовом,
підписані попереднім директором ПП
"ЕЛПІС-УКРАЇНА" - гр. ОСОБА_5, проте
станом на день підписання вказаних
первинних документів зазначена особа
не була уповноважена на вчинення таких
дій від імені відповідача (за первісним
позовом). Водночас відповідач (за
первісним позовом) зазначив, що підпис
гр. ОСОБА_5 та відбиток печатки
підприємства відповідача (за первісним
позовом) у видаткових накладних
вчинені нещодавно. З урахуванням
наведеного, відповідачем (за первісним
позовом) заявлено клопотання про
призначення судової експертизи з метою
встановлення дійсності видаткових
накладних, за якими позивач (за
первісним позовом) поставив
відповідачеві (за первісним позовом)
товар загальною вартістю 747.655,40 грн на
підставі договорів від 20.11.2006 № 47, від
05.05.2008 № 50.

Позивач (за первісним позовом)
заперечив проти призначення судової
експертизи у справі, оскільки факти
щодо поставки позивачем (за первісним
позовом) товару відповідачеві (за
первісним позовом) та часткова оплата
встановлені у постанові апеляційного
господарського суду від 20.03.2013 у справі
№ 5011-41/4513-2012. Крім того, позивач (за
первісним позовом) зазначив, що у
Державній інспекції з карантину рослин
по Житомирській області наявні
документи, пов'язані із поставкою
товару. Також, згідно карантинних
сертифікатів отримувачем товару є
відповідач (за первісним позовом). В
підтвердження факту поставки, позивач
(за первісним позовом) зазначив, що у
попереднього директора ОСОБА_5 наявні
копії міжнародних вантажно-митних
декларації, згідно яких відповідачем
(за первісним позовом) відправлялися
товари на експорт, які були одержані
від позивача (за первісним позовом).
Водночас відповідач (за первісним
позовом) зазначив, що факт поставки
товару також підтверджується рухом
коштів позивача (за первісним позовом)
на його поточному рахунку.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.09.2013 призначено
почеркознавчу та
технічно-документальну експертизу у
справі № 910/7483/13, проведення якої
доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України. Провадження у справі названою
ухвалою суду було зупинено.

Провадження у справі № 910/7483/13 було
поновлено ухвалою суду від 15.11.2013 з
метою розгляду клопотання судового
експерта про надання додаткових
матеріалів, необхідних для проведення
судової експертизи, яке додано до листа
КНДІСЕ від 31.10.2013 №
10074/10075/13-33/10076/13-34/10077/13-32.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.01.2014 зупинено провадження у
справі у зв'язку із призначенням
повторної почеркознавчої та
технічно-документальної експертизи у
справі № 910/7483/13, проведення якої
доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України.

16 січня 2014 року та 13 травня 2014 до
господарського суду надходили листи
КНДІСЕ від 13.01.2014 №
10074/10075/13-33/10076/13-34/10077/13-32 та від 13.05.2014 №
681/682/14-34/683/14-33/684/14-32, відповідно. До
вказаних листів Інститутом додані
повідомлення від 13.01.2014 і від 13.05.2014 про
неможливість надання висновку у
зв'язку із відсутністю оригіналів
первинних бухгалтерських документів,
які згідно ухвал суду від 04.09.2013 і від
13.01.2014 є об'єктами досліджень.

Документи, які були об'єктами
дослідження КНДІСЕ неодноразово
витребовувалися судом від позивача (за
первісним позовом) відповідними
ухвалами, проте, ці документи надані не
були, з тих підстав, що, як вказує
позивач (за первісним позовом),
останнім вони були загублені, в
підтвердження наведеної обставини
позивач (за первісним позовом)
посилається на довідку виданою
Солом'янським РУГУ МВС у місті Києві.

31 березня 2014 року до господарського
суду надійшли письмові пояснення гр.
ОСОБА_5 від 28.03.2014, зі змісту яких
вбачається, що гр. ОСОБА_5 була
директором ПП "ЕЛПІС-Україна" та
безпосереднім учасником подій, які
відбувалися на протязі 2006-2009 років. Так,
в матеріалах справи наявні договори
від 20.11.2006 № 47, від 05.05.2008 № 50, по-перше,
які підписані з боку ПП "ЕЛПІС-УКРАЇНА"
Дроздовсом О.; по-друге, містять невірну
адресу позивача (за первісним позовом);
по-третє, в правочинах не вказано
статусу платника податку ФОП ОСОБА_1,
який на час укладення договорів був
платником єдиного податку та працював
на підставі Свідоцтва платника єдиного
податку, яке діяло на протязі
календарного року, а тому договори
позивач (за первісним позовом) укладав
на дванадцять місяців, однак, наявні в
матеріалах справи договори укладені на
вісім років - договір від 20.11.2006 № 47 і на
сім - від 05.05.2008 № 50, крім того, правочини
із таким періодом дії посвідчувалися
нотаріально, в той час як надані суду
договори не посвідчені. З урахуванням
наведених обставин, гр. ОСОБА_5 вважає,
що наявні в матеріалах справи копії
договорів від 20.11.2006 № 47 та від 05.05.2008 №
50 є підробленими, правочини такого
змісту гр. ОСОБА_5 від імені ПП
"ЕЛПІС-Україна" не підписувалися.
Водночас гр. ОСОБА_5 зазначила, що товар
поставлений позивачем (за первісним
позовом) на підставі договорів від
20.11.2006 № 47 та від 05.05.2008 № 50, був
направлений на експорт, про що свідчать
копії вантажних митних декларацій в
яких позивач (за зустрічним позовом)
значиться як постачальник та виробник.
Станом на момент направлення товару на
експорт існувала умова, яка полягала у
наданні оригіналів накладних
поставленого товару, карантинні
сертифікати постачальника на товар та
платіжні доручення про оплату товару.
Як вказує гр. ОСОБА_5 копії наведених
документів наявні у Вантажно-митному
терміналі № 3 Київської регіональної
митниці.

Відповідно до письмових пояснень
відповідача (за первісним позовом) від
28.05.2014 № 518, останній проти тверджень гр.
ОСОБА_5 заперечила, оскільки вони є
безпідставними.

В судовому засіданні 28 травня 2014 року
судом оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних
представників сторін даної справи по
суті спору та дослідивши наявні докази
у матеріалах даної справи,
Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно досягнутих між сторонами даного
спору домовленостей, фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
позивач (за первісним позовом))
поставлено приватному підприємству
"ЕЛПІС-УКРАЇНА", правонаступником якого
є товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА", (далі
- відповідач (за первісним позовом))
товар та надані послуги з поставки
загальною вартістю 351.223,50 грн, про що
свідчать такі видаткові накладні: від
15.08.2009 № РН-Т-0815 на суму 129.750,00 грн; від
06.10.2009 № РН-Т-1006 на суму 139.870,00 грн та від
25.11.2009 № РН-Т-1125 на суму 81.603,50 грн
(засвідчені копії наявні в матеріалах
справи).

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Положенням статті 205 Цивільного
кодексу України визначено, що правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів (ст. 181
Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України
та частиною 2 статті 180 Господарського
кодексу України визначено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом, як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Обставина, яка пов'язана із поставкою
та наданням позивачем (за первісним
позовом) та отримання відповідачем (за
первісним позовом) товару і послуг за
вказаними вище первинними
бухгалтерськими документами свідчить
про укладення сторонами спору Договору
у спрощений спосіб, який за своєю
правовою природою є змішаним, оскільки
має ознаки: 1) договору поставки та 2)
договору про надання послуг, а тому,
права і обов'язки сторін визначаються,
у тому числі, положеннями главами 54 і 63
Цивільного кодексу України. В силу
статей 655, 901 Цивільного кодексу
України, істотними умовами договору
поставки та надання послуг є предмет
(товар, вид послуги) та ціна, які
узгоджені сторонами спору у видаткових
накладних від 15.08.2009 № РН-Т-0815, від 06.10.2009
№ РН-Т-1006 і від 25.11.2009 № РН-Т-1125.

З урахуванням вищенаведених обставин
та норм права, суд відзначає, що між
сторонами спору укладено Договір
поставки та про надання послуг.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору (ст. 526 Цивільного Кодексу
України), а одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускаються
(ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписом частини 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України передбачено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Спір за первісним позовом між
сторонами судового процесу виник
внаслідок допущеного з боку
відповідача (за первісним позовом)
порушення у його грошовому
зобов'язанні за Договором поставки і
надання послуг, відповідач (за
первісним позовом) поставлений йому
товар і надані послуги оплатив
частково, а саме на суму 54.910,00 грн.
Наведена обставина призвела до
виникнення у відповідача (за первісним
позовом) перед позивачем (за первісним
позовом) заборгованості в сумі 296.313,50
грн та звернення останнього до
господарського суду за захистом свого
порушеного права і охоронюваного
законом інтересу шляхом стягнення з
відповідача (за первісним позовом)
вказаної суми заборгованості.

Також, між сторонами судового процесу
укладені такі договори поставки від
20.11.2006 № 47 та від 05.05.2008 № 50 (далі разом -
Договори), за якими фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 виступає як
продавець, а товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА" -
покупець.

Згідно предмету Договорів позивач (за
первісним позовом) зобов'язується
поставити, а відповідач (за первісним
позовом) прийняти та оплатити товар у
номенклатурі і кількості, за ціною та
на умовах, викладених у Договорах та
рахунках-фактурах і накладних, які є
невід'ємною частиною Договорів (п. 1.1
Договорів).

У відповідності до п. 2.3 Договорів
поставка товару здійснюється
позивачем (за первісним позовом)
протягом 5 (п'яти) днів з дня надходження
заявки від відповідача (за первісним
позовом) та/або оплати товару.

У п. 3.2 Договорів визначено, що
відповідач (за первісним позовом)
зобов'язаний оплатити товар на протязі
14 (чотирнадцять) календарних днів з дня
одержання товару на суму, вказаної у
видатковій накладній. Строк оплати
може бути змінений лише за
двосторонньою угодою за наявності
заяві відповідача (за первісним
позовом).

Відповідач (за первісним позовом) має
право авансувати грошові кошти на
поточний рахунок позивача (за
первісним позовом) (п. 3.6 Договорів).

Як визначено п. 5.4 Договорів, у випадку
порушення позивачем (за первісним
позовом) умов, встановлених у п. 2.3
Договорів, в частині затримки поставки
товару більше ніж на 5 (п'ять) днів після
отримання грошових коштів від
відповідача (за первісним позовом),
останній має право вимагати від
позивача (за первісним позовом)
негайного повернення сплаченої ним
(авансової) суми.

Так, на виконання грошових зобов'язань
за Договорами поставки від 20.11.2006 № 47 та
від 05.05.2008 № 50, товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА"
платіжними дорученнями від 27.02.2007 № 709,
від 05.03.2007 № 721, від 20.04.2007 № 811, від 31.05.2007
№ 885, від 04.06.2007 № 889, від 05.06.2007 № 898, від
07.06.2007 № 899, від 13.06.2007 № 920, від 19.06.2007 №
929, від 19.06.2007 № 930, від 05.07.2007 № 965, від
04.08.2008 № 473, від 08.08.2008 № 488, від 14.08.2008 №
494, від 15.08.2008 № 501 та від 21.08.2008 № 511
перерахувало на поточний рахунок
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 610.000,00 грн в якості
попередньої оплати товару.

Спір за зустрічним позовом між
сторонами судового процесу виник в
результаті допущеного з боку
відповідача (за зустрічним позовом)
порушення у його зобов'язанні за
Договорами. Як вказує позивач (за
зустрічним позовом), відповідач (за
зустрічним позовом) в строк,
обумовлений в п. 2.3 Договорів, товар
вартістю 610.000,00 грн не поставив. З
урахуванням наведених обставин,
позивач (за зустрічним позовом)
звернувся до господарського суду із
зустрічним позовом про стягнення з
відповідача суми попередньої оплати
товару в розмірі 610.000,00 грн з метою
захисту свого порушеного права і
охоронюваного законом інтересу.

Однак, згідно наявних в матеріалах
справи засвідчених копій видаткових
накладних від 13.07.2007 № РН-Т-0713 і від
07.08.2008 № РН-Т-0807 відповідачем (за
зустрічним позовом) на підставі
договору поставки від 20.11.2006 № 47
поставлено позивачеві (за зустрічним
позовом) товар на суму 355.003,40 грн та на
підставі договору поставки від 05.05.2008 №
50 поставлено товар на суму 392.652,00 грн,
відповідно. Крім того, грошові кошти в
розмірі 10.000,00 грн були повернуті
позивачеві (за зустрічним позовом)
платіжним дорученням від 31.07.2007 № 37, як
помилково перераховані (засвідчена
копія вказаного розрахункового
документу наявна в матеріалах справи).

З урахуванням наведених обставин,
відповідачем (за зустрічним позовом)
збільшені позовні вимоги за первісним
позовом на 127.655,40 грн, оскільки
відповідачем (за зустрічним позовом)
поставлено позивачеві (за зустрічним
позовом) товар на підставі Договорів
поставки від 20.11.2006 № 47 та від 05.05.2008 № 50
загальною вартістю 747.655,40 грн, який був
оплачений позивачем (за зустрічним
позовом) частково, на суму 620.000,00 грн.

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

За результатами оцінки доказів,
наявних в матеріалах справи, та
виходячи з викладених вище фактичних
обставин, суд дійшов висновку, що
первісний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та зустрічний
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА"
задоволенню не підлягають, з
урахуванням такого.

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу
України унормовано, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Виходячи зі спору, який виник за
первісним позовом та правил,
встановлених ч. 1 ст. 692 ЦК України, у
позивача (за первісним позовом) право
вимоги від відповідача (за первісним
позовом) виконання грошового
зобов'язання за видатковими накладними
від 15.08.2009 № РН-Т-0815, від 06.10.2009 № РН-Т-1006
та від 25.11.2009 № РН-Т-1125 (початок перебігу
позовної давності) виникло 15 серпня, 06
жовтня та 25 листопада 2009 року,
відповідно, оскільки за приписом
вказаної норми права покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Таким чином, строк позовної давності за
вказаними вище первинними
бухгалтерськими документами сплив 16
серпня, 07 жовтня та 26 листопада 2012 року,
відповідно.

Крім того, відповідно до умов,
встановлених сторонами в п. 3.2
Договорів поставки від 20.11.2006 № 47 та від
05.05.2008 № 50, у позивача (за первісним
позовом) право вимоги від відповідача
(за первісним позовом) виконання
останнім грошового зобов'язання за
видатковою накладною від 13.07.2007 №
РН-Т-0713 (початок перебігу позовної
давності) виникло з 28 липня 2007 року, а за
накладною від 07.08.2008 № РН-Т-0807 з 22 серпня
2008 року.

З урахуванням вищенаведеного, строк
позовної давності за вказаними вище
вимогами сплив за видатковою накладною
від 13.07.2007 № РН-Т-0713 - 30 липня 2010 року, а
за накладною від 07.08.2008 № РН-Т-0807 - 23
серпня 2011 року.

Виходячи зі спору, який виник за
зустрічним позовом, та враховуючи
умови, визначені сторонами в п. 5.4
Договорів, у позивача (за зустрічним
позовом) право вимоги від відповідача
(початок перебігу позовної давності)
виконання ним зобов'язання по
поверненню суми попередньої оплати
виникло з 27 серпня 2008 року, якщо брати
до уваги останнє перерахування
грошових коштів відповідачеві (за
зустрічним позовом) за платіжним
дорученням від 21.08.2008 № 511.

Таким чином, строк позовної давності за
вимогою товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА" про
стягнення з відповідача суми
попередньої оплати товару в розмірі
610.000,00 грн сплив з 28 серпня 2011 року.

Як видно з відбитку штампу
Господарського суду міста Києва на
позовній заяві фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, останній
звернувся до суду 16 квітня 2013 року, а
зустрічний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЕЛПІС-УКРАЇНА" подано до суду 27 травня
2013 року, тобто позивачі звернулися до
господарського суду із вимогами за
первісним і зустрічним позовами після
спливу трирічного строку,
встановленого ст. 257 ЦК України.

У відповідності до частин 3, 4 статті 267
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Заяву про застосування наслідків
спливу строків позовної давності до
позовних вимог за первісним позовом
викладено відповідачем (за первісним
позовом) у його відзиві (стор.84).
Аналогічну заяву відносно позовних
вимог за зустрічним позовом зроблено
відповідачем (за зустрічним позовом) і
викладено в окремій заяві від 10.06.2013,
яка додана до його відзиву (стор. 129).

Відносно заявленого позивачем (за
первісним позовом) клопотання про
визнання судом поважною причину
пропущення фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 позовної
давності, суд зазначає, по-перше,
позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
однак при цьому, за приписом частини
п'ятої статті 267 ЦК України позивач
вправі отримати судовий захист у разі
визнання поважними причин пропуску
строку позовної давності; по-друге, з
метою вирішення питання щодо
поважності причин пропуску строків
позовної давності, суд дослідив
клопотання позивача (за первісним
позовом), в якому викладені доводи
відносно поважності, та дійшов
висновку, що причини пропуску позовної
даності не є поважними.

Підсумовуючи сукупність фактичних
обставин даної справи та сплив строків
позовної даності за вимогами, що
виникли з підстав, на яких ґрунтуються
первісний і зустрічний позови, суд
дійшов висновку, що у задоволенні
вказаних позовів слід відмовити, з
підстав спливу строків позовної
давності, про застосування яких
заявлено обома сторонами спору.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, господарські витрати
покладаються на позивачів, оскільки
первісний і зустрічний позови
задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 33, 49, 82-85, 116-118
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні первісного позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
відмовити повністю.

2. В задоволенні зустрічного позову
товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕЛПІС-УКРАЇНА"
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10 червня 2014
року.

Суддя
С.В. Балац