ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р.
Справа № 922/302/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є. суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Закаблуков А.С.
(довіреність від 30.09.2013 року);

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх.№947Х/1-38) на рішення
господарського суду Харківської
області від 26.03.2014 року

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м.Київ

до Борівського комунального
підприємства теплових мереж,
смт.Борова

про стягнення 80585,66 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України", звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просив суд стягнути з
відповідача суму пені в розмірі 49718,38
грн., інфляційних витрат у розмірі 2076,28
грн., 3% річних у розмірі 28791 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 26.03.2014 року у
справі №922/302/14 (суддя Суслова В.В.)
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з відповідача пеню в розмірі
4971,84 грн., інфляційних витрат у розмірі
2076,28 грн., 3% річних у розмірі 28791 грн.
Відстрочено виконання рішення суду
строком на 6 місяців до 26.09.2014 року.

Позивач із вказаним рішенням
місцевого господарського суду не
погодився в частині зменшення
нарахованої пені, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить вказане рішення
скасувати в цій частині та прийняти
нове, яким стягнути з відповідача пеню
в розмірі 49718,38 грн.

Відповідач надав суду відзив на
апеляційну скаргу позивача, в якому
зазначає, що основними причинами
тяжкого економічного стану
відповідача є невідповідність тарифів
на послуги теплопостачання, додаткове
податкове навантаження, штрафні
санкції, заборгованість споживачів, а
тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що штрафні санкції є
надмірно великими порівняно зі
збитками позивача.

21.05.2014 року в судовому засіданні судом
оголошено перерву в розгляді
апеляційної скарги до 04.06.2014 року.

04.06.2014 року позивач в судове засідання
не з'явився, однак надіслав суду
телеграму №1251, в якій просить розгляд
апеляційної скарги здійснювати без
участі його представника за наявними
матеріалами справи.

Враховуючи, що позивач належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання, колегія суддів вважає
можливим розглядати справу за його
відсутності за наявними в ній
матеріалами, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення відповідача,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

21.12.2010 року між ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» (постачальник) та
Борівським комунальним підприємством
теплових мереж (покурець) укладений
договір про закупівлю природного газу
за державні кошти №11/11-68 ТЕ-02,
відповідно до п.1.1 якого постачальник
зобов'язується поставити покупцеві
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному в
договорі (а.с.11).

Пунктом 1.2 договору визначено, що
постачальник передає покупцю в період
з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року природний
газ з урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 1086
тис.куб.м.

Відповідно до п.4.1 розрахунки
проводяться шляхом поетапної оплати у
такому порядку:

-перша оплата в розмірі 34 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;

-подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 відсотки від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) місяця
поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
до 20 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

У разі порушення покупцем умов п.6.1
договору він зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу (п.7.3.1
договору).

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується сторонами, на виконання
п.1.2 договору позивачем з січня 2011 року
по квітень 2011 року було передано
відповідачу природний газ на загальну
суму 1013775,10 грн., що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу від 31.01.2011 року, від 28.02.2011 року, від
31.03.2011 року, від 30.04.2011 року.

Вказані акти підписані сторонами,
скріплені їх печатками та погоджені
газотранспортним підприємством
(а.с.23-26).

Відповідач в порушення п.4.1 договору,
несвоєчасно здійснив оплату
поставленого природного газу.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача пені за період
з 21.02.2011 року по 21.11.2011 року в розмірі
49718,38 грн., інфляційних втрат в розмірі
2076,28 грн. та 3% річних в сумі 28791 грн.

Судова колегія приймає до уваги
наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (частина 1 статті 612 ЦК
України)

Відповідно до вимог статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Отже, за наявності встановленого факту
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання (що підтверджено наданими
позивачем матеріалами, в тому числі
договором та розрахунками основного
боргу - який сплачений відповідачем , 3%
річних та інфляційних нарахувань)
судом першої інстанції правомірно
задоволено позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 28791 грн. та інфляційних витрат в
сумі 2076,28 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3.1 договору №11/11-68 ТЕ-02 від
21.12.2010 року, у разі порушення покупцем
умов п.6.1 договору він зобов'язується
(крім суми заборгованості) сплатити
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Отже, стягнення пені у разі неналежного
виконання взятих на себе зобов'язань
покупця передбачено умовами
укладеного сторонами договору та
узгоджується з приписами чинного
законодавства.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 26.03.2014 року
задоволено клопотання відповідача про
зменшення розміру пені на 90% та
стягнуто з відповідача пеню в розмірі
4971,84 грн.

Відповідно до частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Відповідно до п.3.17.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», вирішуючи питання
про зменшення розміру пені та штрафу,
яка підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру пені таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

З матеріалів справи вбачається, що
підприємство відповідача несе збитки у
зв'язку з тим, що тарифи, які
затверджені постановами НКРЕ не
покривають затрат підприємства на
виробництво теплової енергії та
надання послуг з теплопостачання, про
що свідчать звіти про фінансові
результати за 2013 рік, розрахунки
обсягів заборгованості із різниці в
тарифах та розрахунок обсягів різниці
цін (а.с.59, 60, 87-97).

Відповідно до листа №05-13/330
Департаменту житлово-комунального
господарства та розвитку
інфраструктури від 05.02.2013 року, у 2013
році не надходило субвенцій з
Державного бюджету України відповідно
до Постанови КМУ від 20.03.2013 року №167 на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах, яка виникла у Борівського
комунального підприємства теплових
мереж через невідповідність тарифів на
послуги теплопостачання для населення
(а.с. 61).

Судова колегія також приймає до уваги,
що відповідач є підприємством
комунальної форми власності, основним
напрямком діяльності якого є
задоволення потреб населення у
теплопостачанні у вигляді опалення та
гарячого водопостачання.

Основним фінансовим джерелом
відповідача, з якого проводиться
оплата за спожитий природний газ є
грошові кошти від реалізації теплової
енергії споживачам, платіжна
дисципліна яких є незадовільною.

Про вказане свідчить інформація
підприємства відповідача про рівень
розрахунків споживачів за послуги
теплопостачання у 2013 році, відповідно
до якого заборгованість споживачів
станом на 31.12.2013 року складає 2548000,733 грн.
(а.с.86).

Також колегія суддів враховує, що
станом на час розгляду справи
відповідач в повному обсязі
розрахувався за одержаний природний
газ, а тому заборгованість за
поставлений газ відсутня.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
несвоєчасне виконання відповідачем
своїх грошових зобов'язань за
договором є наслідком обставин, які
виникли з об'єктивних для нього причин:
невідповідність тарифів на послуги
теплопостачання їх собівартості;
відсутність постійного правового
механізму щодо надання субвенцій з
державного бюджету України на
погашення заборгованості в різниці у
тарифах, а також несвоєчасна оплата
населенням та бюджетними установами
заборгованості за теплопостачання.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що сплата неустойки в даному
випадку зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інтереси
населення та бюджетних організацій,
зокрема, можливість постачання їм
теплової енергії.

Таким чином, в даному випадку судами
дотриманий баланс інтересів сторін та
правомірно зменшено розмір пені.

Колегія суддів звертає увагу на
давність зобов'язання відповідача зі
сплати пені, враховуючи вимоги ч.6 ст.232
ГК України, ст.258 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції
частково задовольнив клопотання
відповідача та відстрочив виконання
рішення суду строком на 6 місяців до
26.09.2014 року.

Так, відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України
при наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони…
господарський суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін, прокурора
чи його заступника і у виняткових
випадках, залежно від обставин справи,
може розстрочити або відстрочити
виконання рішення, ухвали, постанови,
змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.7.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №9
від 17.10.2012 року «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»,
підставою для відстрочки, розстрочки
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом.

У даному випадку, відповідачем було
зазначено та доведено наявність
обставин, що можуть ускладнити
виконання рішення у зв'язку з тяжким
економічним становищем відповідача,
яке виникло через невідповідність
тарифів на теплову енергію розміру
економічно обґрунтованих витрат на її
виробництво; невиконанням платників за
поставлене тепло своїх зобов'язань
перед відповідачем.

Апелянт в апеляційній скарзі не
заперечує проти застосування судом
першої інстанції ст.121 ГПК України.

За таких обставин, та враховуючи, що
предметом стягнення є не
заборгованість, а лише фінансові
нарахування на неї (пеня, річні та
інфляційні), то відстрочка була надана
відповідачу правомірно.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що суд першої інстанції не дослідив
всіх матеріалів справи та не взяв до
уваги обставини справи, що на думку
апелянта мають істотне значення, є
необґрунтованими.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на судову практику щодо
стягнення заборгованості ДК «Газ
України» та НАК «Нафтогаз України» без
зменшення пені є безпідставними,
оскільки необхідність використання
судом п.3 ст. 83 ГПК України залежить від
конкретних обставин справи, які має
оцінити суд. На підставі аналізу всіх
поданих сторонами доказів суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність використання такого
права суду.

Правова позиція суду першої інстанції
по даній справі відповідає правовій
позиції ВГСУ у аналогічних справах:
№903/782/13 від 12.02.2014 року, №911/571/13-г від
05.03.2014 року, №908/4030/13 від 09.04.2014 року,
№918/1220/13 від 12.03.2014 року.

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції не врахував інтереси
позивача, зменшуючи розмір пені, не
можуть бути прийняті до уваги оскільки
судом проаналізовані та враховані
обставини, визначені в ст. 223ГК України,
ч. 3 статті 551 ЦК України, п.3 ст. 83 ГПК
України, а також в п.3.17.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», та
прийнято до уваги,що зобов'язання перед
позивачем зі сплати основного боргу
відповідачем виконано повністю.
Апелянт також безпідставно
посилається на безкарність
відповідача у зв'язку із звільненням
його від сплати неустойки. Такі доводи
не відповідають змісту рішення суду.

Позивач також наполягає на тому, що не є
доведеними виняткові обставини, які
мають бути підставою застосування
судом положень п.3 ст. 83 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 26.03.2014 року у
справі № 922/302/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі №
922/302/14 підписано 10.06.2014 року

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.