ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"17" червня 2014 р.
Справа № 14/83

Господарський суд Рівненської області
у складі головуючого - судді Торчинюка
В.Г. розглянувши скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз" на дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України

Стягувач: Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

Боржник: Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Рівнегаз"

Орган виконання судового рішення:
відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України

у справі № 14/83

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до відповідача Відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз"

про стягнення заборгованості та
штрафних санкцій в сумі 55 278 844 грн. 82
коп.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача (боржник) - Янкевич Л.Д.
(довіреність № 10/115 від 13 січня 2014 року);

орган ДВС України - Іщук Н.В.
(посвідчення № 00340).

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2010 року рішенням
господарського суду Рівненської
області у справі № 14/83 позов задоволено
частково, стягнуто з Відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз" на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" основний борг в розмірі 47 685 833
грн. 39 коп. за відпущений природний газ
на підставі договору на постачання
природного газу № 06/09- 47 від 30 січня 2009
року, пеню в розмірі 1 966 237,09 грн. грн. 18
коп., суму, на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів в
розмірі 2 872 896 грн. 23 коп., 3% річних від
основного боргу в сумі 787 641 грн. 02 коп., 25
500 грн. витрат по держмиту та 236 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу (суддя
Марач В.В.).

9 липня 2010 року після набрання чинності
рішення господарського суду
Рівненської області № 14/83 від 22 червня
2010 року видано відповідний наказ.

5 серпня 2010 року на виконання
вищезазначеного наказу відділом
примусового виконання рішень
департаменту державної виконавчої
служби постановою ВП № 20717892 відкрито
виконавче провадження.

20 червня 2012 року ухвалою
господарського суду Рівненської
області затверджено мирову угоду між
стягувачем та боржником на стадії
виконання судового рішення.

30 квітня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду боржник подав скаргу
на дії відділу примусового виконання
рішень державної виконавчої служби
України (надалі - ДВС України), щодо
стягнення виконавчого збору в сумі 5
333 834 грн. 37 коп. та скасування
постанови ВП № 20717892 від 31 березня 2014
року про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Водночас, поки тривав розгляд скарги на
дії ДВС, щодо винесення постанови про
стягнення виконавчого збору, боржник 26
травня 2014 року через відділ канцелярії
та документального забезпечення суду
подав скаргу на дії відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України, в
якій просить суд, визнати дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України по
винесенню постанови про закінчення
виконавчого провадження від 25 травня
2014 року № 20717892 в частині виділення в
окреме виконавче провадження
постанови від 31 березня 2014 року № 20717892
про стягнення з ПАТ "Рівнегаз"
виконавчого збору в сумі 5 333 834 грн. 37
коп. неправомірними.

29 травня 2014 року ухвалою суду прийнято
вищезазначену скаргу боржника
прийнято до розгляду та призначено до
слухання у судовому засіданні на 10
червня 2014 року.

3 червня 2014 року ухвалою суду скаргу
Публічного акціонерного товариства по
газифікації та газопостачанню
"Рівнегаз" задоволено, визнано
недійсною Постанову відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України ВП
№ 20717892 від 31 березня 2014 року про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства по газифікації та
газопостачанню "Рівнегаз" виконавчого
збору на суму 5 333 834 грн. 37 коп., а також
визнано незаконними дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби України Артемчука Тараса
Володимировича, які полягають у
винесенні Постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору ВП № 20717892
від 31 березня 2014 року.

10 червня 2014 року ухвалою суду
відкладено розгляд скарги на дії ДВС
України, на постанову про закінчення
виконавчого провадження від 25 травня
2014 року № 20717892 в частині виділення в
окреме виконавче провадження
постанови від 31 березня 2014 року № 20717892
про стягнення з ПАТ "Рівнегаз"
виконавчого збору до 17 червня 2014 року.

17 червня 2014 року в судовому засіданні
представник скаржника підтримав
вимоги скарги та наполягав на її
задоволенні, в свою чергу представник
ДВС України проти скарги заперечив, з
підстав зазначених у відзиві та
наполягав на відмові в задоволенні
даної скарги.

Представник стягувача явку
повноважного представника у судові
засідання призначені на 10 червня 2014
року та 17 червня 2014 року не забезпечив,
хоча про дату, місце та час судового
засідання був належним чином
повідомлений.

Розглянувши матеріали скарги,
заслухавши пояснення представників,
скаржника та відділу ДВС України,
встановивши обставини справи і давши
їм оцінку, господарський суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" (надалі -
закон) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

З вищезазначеного вбачається, що закон
регулює правовідносини в сфері
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб).

З матеріалів справи вбачається, що
скаржник просить суд скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 25 травня 2014 року № 20717892
в частині виділення в окреме виконавче
провадження постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору.

25 квітня 2014 року була винесена
постанова ВП № 20717892 про закінчення
виконавчого провадження старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ДВС
України, оскільки ухвалою
господарського суду Рівненської
області від 20 червня 2012 року у справі
14/83 затверджено мирову угоду між
сторонами виконавчого провадження
стосовно виконання рішення
господарського суду Рівненської
області по тій же справі і на виконання
якого, 9 липня 2010 року було видано
відповідний наказ.

Згідно з пунктом 2 частини 1 та частиною
3 статті 49 закону виконавче провадження
підлягає закінченню у разі: визнання
судом мирової угоди між стягувачем і
боржником у процесі виконання. Про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Окрім того, 25 березня 2014 року
постановою ВП № 20717892 старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень ДВС України стягнуто
з боржника виконавчий збір у розмірі 5
333 834 грн. 37 коп.

Відповідно до частини 7 статті 28 закону
у разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Пунктом 9.13. Постанови пленуму вищого
господарського суду України від 17
жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
(надалі - постанова № 9) за результатами
розгляду скарги виноситься ухвала, в
якій господарський суд або визнає
доводи заявника правомірними і залежно
від їх змісту визнає постанову
державного виконавця щодо здійснення
заходів виконавчого провадження
недійсною, або визнає дії чи
бездіяльність органу Державної
виконавчої служби незаконними, чи
визнає недійсними наслідки виконавчих
дій, або зобов'язує орган державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав, або
визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє.

Відтак, суд зазначає, оскільки 25 квітня
2014 року в момент винесення постанови
про закінчення виконавчого
провадження та виділення в окреме
провадження постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору, була чинна
та ніким не скасована, постанова № 20717892
від 31 березня 2014 року про стягнення з
боржника виконавчого збору, вбачається
що дії - , які були вчинені ДВС України,
на момент винесення оскаржуваної
постанови були законними, адже вони
відповідали нормам права, які
зазначалися вище по тексту.

Водночас, суд зазначає, відповідно до
пункту 9.13. постанови № 9, який
зазначався вище, в разі задоволення
скарги на дії ДВС, суд вправі визнати
недійсними наслідки виконавчих дій.

Однак, скаржником не наведено у поданій
скарзі, які саме наслідки мали місце
при винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження, які б
порушили його права або законні
інтереси, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, і як зазначалося
вище по тексту, 3 червня 2014 року ухвалою
господарського суду Рівненської
області було визнано недійсною
постанову № 20717892 про стягнення з
боржника виконавчого збору.

Таким чином, оскільки скасовано
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору, пункт 2 постанови
про закінчення виконавчого
провадження є неправомочним і за ним не
можуть вчинятися будь які дії ДВС
України.

Відтак, суд не вбачає, що задоволення
скарги ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Рівнегаз" на дії відділу
примусового виконання рішень ДВС
України по винесенню постанови про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 20717892 від 25 квітня 2014 року в частині
виділення в окреме виконавче
провадження постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору призведе до
поновлення нібито порушених прав
скаржника, хоча останнім у скарзі не
наведено яких саме.

Окрім того, скаржником не надано жодних
доказів, щодо вчинення ДВС України,
будь яких дій по оскаржуваній
постанові, які б порушили законні
інтереси або права останнього.

Також, суд зазначає, що у разі,
відкриття ДВС України виконавчого
провадження за постановою № 20717892 від 31
березня 2014 року про стягнення з
боржника виконавчого збору, або за
пунктом 2 постанови № 20717892 від 25 квітня
2014 року про закінчення виконавчого
провадження, боржник матиме всі
підстави для звернення з відповідною
скаргою до суду, тому що тоді матиме
місце порушення прав боржника та
чинного законодавства України.

Пунктом 3 статті 1212 господарського
процесуального кодексу (надалі - ГПК)
України визначено, що за результатами
розгляду скарги виноситься ухвала, яка
надсилається стягувачеві, боржникові
та органові виконання судових рішень.
Ухвалу може бути оскаржено у
встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно зі статтею 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

У відповідності до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

В силу вимог статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, положення норм статтей 32, 33,
34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази,
які містяться у матеріалах справи у
сукупності, господарський суд дійшов
висновку про те, що скаржником не
подано суду доказів, які б
підтверджували факт незаконності
постанови № 20717892 від 25 квітня 2014 року
та порушення останньою законних прав
скаржника, а тому скарга на дії відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України по
винесенню постанови про закінчення
виконавчого провадження ВП № 20717892 від
25 квітня 2014 року в частині виділення в
окреме виконавче провадження
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору є безпідставною та
необґрунтованою, у зв'язку з чим, в
задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 1, 25, 49 Закону
України "Про виконавче провадження",
статтями 43 , 22, 32, 33, 34, 43, 86 частини 3
статті 1212 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному
товариству по газопостачанню та
газифікації "Рівнегаз" в задоволенні
скарги на дії відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби України по винесенню постанови
про закінчення виконавчого
провадження ВП № 20717892 від 25 квітня 2014
року в частині виділення в окреме
виконавче провадження постанови про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Рівнегаз" виконавчого
збору.

Суддя
Торчинюк В.Г.