РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

06 червня 2014 року
Справа № 5019/1306/12

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Маціщук А.В.

судді
Петухов М.Г. ,

судді
Гулова А.Г.

за участю прокурора Гіліс І.В.

за участю представників:

позивача - пред-ка ОСОБА_1 (пост. дов. ВРТ
№911145 від 17.08.2012р.)

відповідача - нач.від. Боліщука І.Ю.
(дов. №6 від 15.03.2013р.)

від третьої особи Рівненської дирекції
Українського державного підприємства
"Укрпошта" - не з'явився

від третьої особи Головного управління
державного казначейства в Рівненській
області - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційні скарги заступника
прокурора м. Рівне та позивача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення
господарського суду Рівненської
області від 13.03.14 р. у справі № 5019/1306/12

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Рівненська
дирекція Українського державного
підприємства "Укрпошта", Головне
управління державного казначейства в
Рівненській області

за участю прокуратури м. Рівне

про стягнення в сумі 94 083 грн. 23 коп.

В судовому засіданні 02.06.2014 р.
оголошувалась перерва.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського
суду Рівненської області від 13.03.2014 р. у
справі № 5019/1306/12 частково задоволено
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
про стягнення збитків в сумі 94 083,23 грн.,
заявлений до Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Рівненській області, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Рівненська дирекція Українського
державного підприємства «Укрпошта» та
Головне управління державного
казначейства в Рівненській області, за
участю прокуратури м.Рівне. Підлягає
стягненню з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Рівненській області на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 41720
грн. та 834,40 грн. судового збору.
Відмовлено у задоволенні позову в
частині стягнення збитків в розмірі
27789,88 грн., орендної плати в розмірі 13983,59
грн. та 3% річних в сумі 10589,76 грн.
Підлягає стягненню з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на користь
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області 2116,80 грн. витрат за
проведення судової експертизи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
заступник прокурора м.Рівне подав
апеляційну скаргу, у якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, прокурор зазначає, що судом
неповно з'ясовано обставини, які мають
значення для справи, не надано належної
правової оцінки доказам, якими
обґрунтовано позовні вимоги, у зв'язку
з чим, рішення прийняте з порушенням
процесуальних та матеріальних норм,
відтак підлягає скасуванню. Прокурор
зазначає, що для застосування такої
міри відповідальності як
відшкодування збитків потрібна
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення:
протиправної поведінки, шкідливого
результату такої поведінки (збитків),
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками, вини. За
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає. Разом з
тим, вина Фонду державного майна
України по Рівненській області, що є
складовою ознакою для стягнення
збитків, не встановлена. Згідно з
частиною другою статті 623 Цивільного
кодексу України розмір збитків,
завданих порушенням зобов'язання,
доказується кредитором. З наведеного
випливає, що вищенаведені витрати були
понесені позивачем у період дії та на
виконання договору оренди, який був
чинним та породжував права і обов'язки
для сторін, а зобов'язання за договором
припинилися лише з набранням чинності
рішення господарського суду
Рівненської області від 19.02.2009 р. у
справі № 3/1, а не з моменту його
укладення.

Прокурор звертає увагу, що оскільки
рішення господарського суду
Рівненської області від 19.02.2009 р., яким
визнано договір оренди недійсним
набрало законної сили з 08.12.2009 р., тобто
- з дати набрання чинності постановою
Львівського апеляційного
господарського суду, тому перебіг
позовної давності закінчився 09.12.2010 р.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся з даним позовом до
господарського суду лише 07.08.2012 р., і
суду подана письмова заява Фонду про
застосування наслідків спливу строків
позовної давності від 19.09.2014 р. Прокурор
вважає, що місцевий господарський суд,
надаючи оцінку спірним
правовідносинам, неправильно
застосував норми ст.786 ЦК України.

Позивач фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 також не погоджуючись із
рішенням господарського суду
Рівненської області від 13.03.2014 р. у
даній справі, подав апеляційну скаргу,
у якій просить оскаржуване рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задоволити всі позовні вимоги
повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, підприємець ОСОБА_3 зазначає, що
вважаючи договір оренди дійсним,
позивач здійснив наступні витрати:
невід'ємні поліпшення орендованого
нерухомого майна-нежитлових приміщень
зальною площею 57,7 м2 по АДРЕСА_1,
вартість яких на дату оцінки визначена
в сумі 69509, 88 грн. без урахування ПДВ;
орендна плата до Державного бюджету 70%
за період договору оренди в сумі 7933,87
грн. і орендна плата в розмірі 30%
балансоутримувачу РД УДППЗ «Укрпошта»
за період договору оренди в сумі 6049,72
грн. Після проведених ремонтних робіт,
позивач мав намір здійснювати
використання орендованого приміщення
за призначенням, однак рішенням
господарського суду Рівненської
області від 19.02.2009 р. у справі № 3/1
визнано недійсним договір оренди
державного майна, укладений фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 та
регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Рівненській області, у зв'язку з тим, що
він суперечить законодавству України.
Зокрема, в судовому рішенні вказано, що
регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області, в порушення вимог
ст.9 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна» не
надіслало Міністерству транспорту та
зв'язку України, яке є органом,
уповноваженим управляти державним
майном, будь-яких матеріалів щодо
оренди нежитлових приміщень в АДРЕСА_1
Рішенням № 3/1 передбачено, що
відповідно до статті 216 Цивільного
кодексу України у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користування майном, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. Позивач
звернувся до відповідача
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області 16.03.2009 р. вих.№ 127,
до директора Рівненської дирекції
УДППЗ «Укрпошта» 16.03.2009 р. вих.128 «Про
надання інформації по відшкодуванню
матеріальних збитків та моральної
шкоди», а також звернувся до
орендодавця 09.04.2009 р. та
балансоутримувача 06.04.2009р. у
відповідності ч.1, 2 статті 27 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», а також пункту 10.7,
10.8, 10.9 договору оренди №664-2008 про
створення інвентаризаційної комісії
та підписання акту приймання-передачі
орендованого майна. Відповідач
відповіді на вказані звернення не
відправив, таким чином свідомо
відмовився прийняти по акту
приймання-передачі орендоване
державне майно. У зв'язку з
простроченням відшкодування збитків,
позивач наполягає на стягнення 15 034, 60
грн. - 3% річних, починаючи з дня набрання
законної сили рішенням суду про
визнання недійсним договору оренди.

Скаржник зазначає, що суд першої
інстанції дійшов хибного висновку щодо
необхідності письмового договору,
укладеного між позивачем та
комунальним підприємством «Графос» на
виготовлення кошторисної документації
та доказів погодження між цими
сторонами ціни на виконання такого
договору.

Також скаржник доводить, що суд першої
інстанції безпідставно стягнув з
позивача на користь відповідача
Регіонального відділення ФДМ України в
Рівненській області 2116,80 грн. витрат на
проведення судової експертизи. На
думку скаржника, висновок експерта
Львівського наукового-дослідного
інституту судових експертиз
Волинського відділення, є неясним,
викладений нечітко та носить непевний,
неконкретний характер, а саме, не
охоплює в повному обсязі дійсні
правовідносини між сторонами, оскільки
ґрунтується не на всіх матеріалах
справи, а лише на окремих матеріалах і
тому не може бути доказом по справі №
5019/1306/12.

Ухвалою від 02.04.2014 р. апеляційна скарга
позивача фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 прийнята до провадження до
спільного розгляду з апеляційною
скаргою заступника прокурора м.Рівне.

У відзиві на апеляційну скаргу
заступника прокурора м.Рівне позивач
заперечує її доводи. На підтвердження
своєї правової позиції зазначає, що до
вимог, які випливають із договору
найму, застосовуються загальні правила
щодо початку перебігу позовної
давності, визначені частиною першою
статті 261 ЦК України. Рішенням
господарського суду Рівненської
області від 19.02.2009 р. у справі № 3/1
договір оренди державного майна,
укладений фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 та Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Рівненській області, визнаний
недійсним у зв'язку з тим, що він
суперечить законодавству України.
Зокрема, в судовому рішенні вказано, що
регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області, в порушення вимог
ст.9 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна» не
надіслало Міністерству транспорту та
зв'язку України, яке є органом
уповноваженим управляти державним
майном будь-яких матеріалів щодо
оренди нежитлових приміщень в АДРЕСА_1,
тому саме відповідач є винною стороною
і має відшкодовувати збитки
позивачеві.

У відзиві на апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
прокурор заперечує її доводи. На
підтвердження своєї правової позиції
зазначає, що підприємець ОСОБА_3
всупереч рішенню виконкому
Рівненської міської ради № 190 від 22.12.2008
р. «Про надання дозволу на
реконструкцію нежитлових приміщень і
квартир у житлових будинках та
використання їх як нежитлових» не
виконав покладених на нього обов'язків
щодо отримання вихідних даних для
розроблення проектної документації, не
погодив проектну документацію в
управлінні містобудування та
архітектури, а також не провів
експертизу проектної документації.
Посилаючись на укладені договори
генпідряду на виконання будівельних
робіт із ЗАТ «Опорядбуд», ПП «Ей Ві Ец»,
підприємцем ОСОБА_5, підприємцем
ОСОБА_6, позивач жодним чином не
підтверджує виконання орендарем вимог
рішення виконкому № 190. Крім того,
прокурор зазначає, що місцевий
господарський суд, надаючи оцінку
спірним правовідносинам, неправильно
застосував вимоги ст.786 ЦК України,
оскільки позивачем пропущено
спеціальний строк позовної давності.
Згідно з ч.4 статті 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

У відзиві на апеляційні скарги
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області підтримує вимоги
апеляційної скарги заступника
прокурора м.Рівне та заперечує
апеляційну скаргу позивача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3. На
підтвердження своєї правової позиції
зазначає, що рішенням Виконавчого
комітету Рівненської міської ради від
22.12.2008р. №190, дозволено підприємцю
ОСОБА_3 реконструкцію частини
орендованого нежитлового приміщення
першого поверху загальною площею 57,7 м2
в гуртожитку на АДРЕСА_1 під офіс з
влаштуванням окремого входу та
благоустроєм прилеглої території, без
зміни цільового призначення та
встановлення гральних автоматів. У
пункті 2 даного рішення позивача
зобов'язано: отримати в установленому
порядку вихідні дані для розроблення
проектної документації, погодити
розроблену проектну документацію в
управлінні містобудування та
архітектури, а також з відповідними
службами, що видали технічні умови на
інженерне забезпечення об'єктів,
провести експертизу проектної
документації. Дозвіл на виконання
будівельних робіт отримати в інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Рівненській області.
Виконання будівельних робіт без
вказаного дозволу вважається
самочинним і тягне за собою
відповідальність згідно з чинним
законодавством. Проте, як свідчать
матеріали справи необхідних дій по
виконанню рішення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
позивачем здійснено не було. Місцевий
господарський суд не врахував цього.

Зазначає, що договір оренди від 26.08.2008 р.
діяв (породжував права та обов'язки для
сторін) до набрання чинності рішенням
господарського суду Рівненської
області від 19.02.2009 р. у справі № 3/1 - до
08.12.2009 р. З наведеного випливає, що
вищенаведені витрати були понесені
позивачем у період дії та на виконання
договору оренди від 26.08.2008 р., який був
чинним та породжував права і обов'язки
для сторін, а зобов'язання за ним
(договором) припинилися лише з
набранням чинності рішення
господарського суду, а не з моменту
його укладення. Отже позивачем не
доведено, що витрати з проведення
ремонтних робіт є збитками у зв'язку з
визнанням договору недійсним у
розумінні статей 22, 216 Цивільного
кодексу України.

Рівненська дирекція Українського
державного підприємства «Укрпошта» та
Головне управління державного
казначейства в Рівненській області
відзиву на апеляційні скарги не
надіслали.

У судових засіданнях прокурор та
представник Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Рівненській області підтримали доводи,
викладені в апеляційній скарзі
прокурора, у повному обсязі та надали
пояснення на обґрунтування своєї
позиції, заперечили доводи апеляційної
скарги підприємця ОСОБА_3. Вважають, що
рішення господарського суду
Рівненської області від 13.03.2014 р. у
справі № 5019/1306/12 в частині
стягнення вартості невід'ємних
поліпшень, є незаконним та таким, що
підлягає скасуванню, а тому просить
апеляційну скаргу прокурора
задовольнити.

Представник фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, у повному обсязі та
надав пояснення на обґрунтування своєї
позиції, просив апеляційну скаргу
прокуратури - відхилити. Вважає, що
рішення господарського суду
Рівненської області від 13.03.2014 р. у
справі № 5019/1306/12, є незаконним та таким,
що підлягає скасуванню, а тому просить
задоволити апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 Пояснив, крім
того, що підприємцем виконувався
поточний ремонт, тому дозволи і
погодження, про які було зазначено у
рішенні виконавчого комітету
Рівненської міської ради від 22.12.2008 р. №
190, не були необхідними.

Рівненська дирекція Українського
державного підприємства «Укрпошта» та
Головне управління державного
казначейства в Рівненській області не
забезпечили явку представників у
призначені судові засідання, хоча були
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень /а.с.51-52,
61, 63, 96-97 у т.3/.

Зважаючи, що судом вжито необхідних
заходів для завчасного повідомлення
сторін про час і місце розгляду справи,
явка представників сторін в судове
засідання обов'язковою не визнавалась
та додаткові докази судом не
витребовувались, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги без участі
представників Рівненської дирекції
Українського державного підприємства
«Укрпошта» та Головного управління
державного казначейства в Рівненській
області за наявними у справі
матеріалами.

Позовні вимоги у даній справі
розглядаються з урахуванням заяви
позивача про зменшення позовних вимог,
яка подана відповідно до ст.22 ГПК
України і прийнята судом до розгляду по
суті. Так, 26.02.2014 р. позивачем подано
заяву про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої останній просив
стягнути з регіонального відділення
Фонду державного майна України в
Рівненській області на його користь 83
493,47 грн. понесених фактичних збитків, з
яких - 69509,88 грн. вартість невід'ємних
поліпшень, 13983,59 грн. - сплачена орендна
плата, 1400 грн. - вартість виготовлення
кошторисної документації та 10589,76 грн. 3%
річних, обрахованих починаючи з дня
набрання законної сили рішенням суду
про недійсність договору № 664-2008, та 4036
грн. судового збору.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 26 серпня 2008
року регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області (орендодавець) та
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(орендар) уклали договір оренди
державного майна № 664-2008 /а.с.20-21 у т.1/, за
умовами якого орендодавець передав, а
орендар прийняв в строкове платне
користування державне окреме
індивідуально визначене нерухоме
майно: нежитлові приміщення площею 55,3
м2 на 1 поверсі гуртожитку,
розташованого по АДРЕСА_1, що
перебувають на балансі РД УППЗ
«Укрпошта». Вартість майна визначена
згідно зі звітом про оцінку і складає
за незалежною оцінкою станом на 30
червня 2008 року - 218450,00 грн. Майно
передане в оренду для розміщення офісу
(п.п.1.1., 1.2. договору).

Пунктами 3.1. та 3.3. договору визначено,
що орендна плата визначається на
підставі «Методики розрахунку та
порядку використання плати за оренду
державного майна», затвердженої
постановою КМУ від 04.10.1995 року № 786 (далі
Методика розрахунку) та за
результатами конкурсу на право оренди
державного майна, і становить без ПДВ
за базовий місяць оренди - липень 2008
року - 2716,97 грн. Орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

На підставі акту приймання-передачі
від 26.08.2008 р. орендодавець передав, а
орендар прийняв в строкове платне
користування державне окреме
індивідуально визначене нерухоме
майно: нежитлові приміщення площею 55,3
м2 на 1 поверсі гуртожитку,
розташованого по АДРЕСА_1, що
перебувають на балансі РД УППЗ
«Укрпошта» /а.с.22 у т.1/.

01.09.2008 р. Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області та фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 уклали
додаткову угоду до договору оренди
державного майна №664-2008 від 26.08.2008 р. /
а.с.23 у т. 1/.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди
пункти 1.1., 1.2. та 1.3. договору викладено у
наступній редакції:

« 1.1. Орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлові приміщення площею 57,7 м2 на 1
поверсі гуртожитку, розташованого по
АДРЕСА_1, що перебувають на балансі РД
УППЗ «Укрпошта».

« 1.2. Майно передається в оренду: 40,3 м2 -
для розміщення офісу; 5 м2 - розміщення
ксерокопіювальної техніки для надання
населенню послуг ксерокопіювання; 12,4 м2
- розміщення архіву».

« 3.1. Орендна плата визначається на
підставі «Методики розрахунку та
порядку використання плати за оренду
державного майна», затвердженої
постановою КМУ від 04.10.1995 р. № 786 зі
змінами та доповненнями. Розмір
орендної плати за базовий місяць -
липень 2008 року становить без ПДВ - 2085,36
грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством.

Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць».

Листом вих.№ 11-04-02657 від 03.09.2008 р.
регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області надало дозвіл на
проведення невід'ємних поліпшень в
орендованих нежитлових приміщеннях на
1 поверсі гуртожитку, розташованого по
АДРЕСА_1, відповідно до дефектного акту
та заяви орендаря. Одночасно погоджено
перелік ремонтно-будівельних робіт та
кошторис на їх виконання /а.с.24-25, 150-151 у
т. 1/.

Листом № 01-20/228 від 16.12.2008 р. Рівненською
дирекцією УДППЗ «Укрпошта» також
надано погодження на проведення
ремонтних робіт за зверненням
регіонального відділення ФДМУ по
Рівненській області від 15.12.2008 р. /а.с.26-27
у т.1/.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Рівненської міської ради № 190
від 22.12.2008 р. «Про надання дозволу на
реконструкцію не житлових приміщень і
квартир у житлових будинках та
використання їх як не житлових»
дозволено підприємцю ОСОБА_3
реконструкцію частини орендованого
нежитлового приміщення першого
поверху загальною площею 57,7 м2 в
гуртожитку по АДРЕСА_1 під офіс з
влаштуванням окремого входу та
благоустроєм прилеглої території, без
зміни цільового призначення та
встановлення гральних автоматів.
Зобов'язано: в установленому
законодавством порядку оформити право
користування земельною ділянкою;
отримати в установленому порядку
вихідні дані для розроблення проектної
документації; погодити розроблену
проектну документацію в управлінні
містобудування та архітектури, а також
з відповідними службами, що видали
технічні умови на інженерне
забезпечення об'єктів; провести
експертизу проектної документації;
укласти договір на вивезення сміття з
КАТП - 1728. Відповідно до п.3 цього
рішення визначено необхідність
одержання дозволу на виконання
будівельних робіт в інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Рівненській області.
Зазначено при цьому, що виконання робіт
без вказаного дозволу вважається
самочинним і тягне за собою
відповідальність згідно з чинним
законодавством /а.с.28 у т.1/.

Позивачем і ПП «Промелектро-93» був
укладений договір генпідряду №19/08/08
від 19.08.2008 р. /а.с.199 у т.1/. Згідно з актами
приймання виконаних підрядних робіт
б/н за вересень 2008 року генпідрядник ПП
«Промелектро-93» виконав, а позивач
прийняв роботи на суму 1200 грн. з ПДВ та
на суму 1160,40 грн. з ПДВ /а.с.201-205 у т.1/.

Позивачем і ЗАТ «Опорядбуд» було
укладено договір генпідряду №16 від
26.08.2008 р. /а.с.159 у т.1/. Згідно з актом
приймання виконаних підрядних робіт
б/н за вересень 2008 року генпідрядник
ЗАТ «Опорядбуд» виконав, а позивач
прийняв роботи на суму 22290 грн. з ПДВ
/а.с.171-174 у т.1/. Згідно з актом приймання
виконаних підрядних робіт б/н за
жовтень 2008 року генпідрядник ЗАТ
«Опорядбуд» виконав, а позивач прийняв
роботи на суму 10944 грн. з ПДВ /а.с.167-168 у
т.1/. Згідно з актом приймання виконаних
підрядних робіт б/н за листопад 2008 року
генпідрядник ЗАТ «Опорядбуд» виконав,
а позивач прийняв роботи на суму 6434,40
грн. з ПДВ /а.с.164-166 у т.1/.

Також позивачем були укладені договір
генпідряду № 25/09/08 від 03.09.2008 р. з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6
/а.с.187 у т.1/ та № 34/10/08 від 04.09.2008 р. з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5
/а.с.193 у т.1/.

Відповідно до цих договорів за актом
приймання виконаних підрядних робіт
б/н за листопад 2008 року генпідрядник
фізична особа-підприємець ОСОБА_6
виконав, а позивач прийняв роботи на
суму 5517 грн. з ПДВ /а.с.189-191 у т.1/.

Згідно з актом приймання виконаних
підрядних робіт б/н за листопад 2008 року
генпідрядник фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 виконав, а
позивач прийняв роботи на суму 15000 грн.
з ПДВ /а.с.195-196 у т.1/.

Також 31.10.2008 р. позивачем було укладено
контракт № 8 з ППФ «Ей Ві Ей» /а.с.211 у т.1/.
Згідно з актом приймання виконаних
підрядних робіт №03 за листопад 2008 року
генпідрядник ППФ «Ей Ві Ей» виконав, а
позивач прийняв роботи на суму 10400 грн.
з ПДВ /а.с.212-214 у т.1/.

Позивач на підтвердження виконаної
оплати за будівельні роботи надав суду
копії квитанцій та платіжних доручень
на загальну суму 65 230,02 грн./а.с. 121, 222, 198,
206, 207, 208-209, 216, 217, 218, 219 у т.1/.

На підтвердження сплати орендної плати
позивачем надано суду копії квитанцій
за період з жовтня 2008 року по лютий 2009
року, з яких вбачається, що позивачем
сплачено орендну плату до державного
бюджету на суму 7733,87 грн. та 6059,92 грн.
орендної плати на рахунок Рівненської
дирекції Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта»/а.с.58-64 у т.1/. Крім того,
відповідно до постанови
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 07.08.2012 р. у
справі № 5002-34/901-2011 достягнуто
несплачену фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 орендну
плату за період з лютого по грудень 2009
року в сумі 10468,20 грн.

19.02.2009 р. господарський суд Рівненської
області у справі № 3/1 прийняв рішення
про визнанння недійсним договору
оренди державного майна № 664-2008 від
26.08.2008 р., укладеного регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Рівненській області та
позивачем та додаткової угоди від
01.09.2008 р. до договору оренди № 664-2008.
Зобов'язано фізичну особу-підприємця
ОСОБА_3 повернути державне майно,
передане йому за умовами договору
оренди державного майна № 664-2008 від
26.08.2008 р. та додаткової угоди від 01.09.2008
р. до договору оренди № 664-2008.

Договір оренди визнаний недійсним з
тих підстав, що не відповідає вимогам
чинного законодавста.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 08.12.2009 р.
зазначене рішення залишене без змін і
набрало законної сили.

Постановою державного виконавця
відділу ДВС Рівненського міського
управління юстиції від 27.01.2011 р. про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Рівненської
області у справі № 3/1, боржнику
підприємцю ОСОБА_3 запропоновано
добровільно виконати рішення
господарського суду Рівненської
області у строк до 03.02.2011 р.

Виконавче провадження закінчене у
зв'язку з його виконанням 02.06.2011 р.
відповідно до постанови державного
виконавця відділу ДВС Рівненського
міського управління юстиції.

Розглянувши апеляційні скарги,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін в судовому
засіданні, перевіривши оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга прокурора
підлягає задоволенню, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
позивача відсутні. При цьому
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційних скарг і
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

На підставі матеріалів даної справи
суд встановив, що на умовах договору
оренди державного майна № 664-2008 від
26.08.2008 р. та додаткової угоди від 01.09.2008
р. до договору оренди № 664-2008 між
регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Рівненській області та підприємцем
ОСОБА_3 відбулись правовідносини з
оренди державного нерухомого майна.

Згідно з ч.1 ст.759 ЦК України, ст.283 ГК
України та за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 216 Цивільного кодексу України
встановлено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні в
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодування. Якщо у
зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
стороні завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Відповідно до ч.3 ст.207 ГК України
виконання господарського зобов'язання,
визнаного судом недійсним,
припиняється з дня набрання рішенням
суду законної сили як таке, що
вважається недійсним з моменту його
виникнення. У разі якщо за змістом
зобов'язання воно може бути припинено
лише на майбутнє, таке зобов'язання
визнається недійсним і припиняється на
майбутнє. Фактичне користування майном
на підставі договору оренди
унеможливлює, в разі визнання договору
недійсним, проведення між сторонами
реституції, оскільки використання
майна є річчю безповоротною, і
відновити сторони в первісне становище
неможливо. Тому такий договір може
визнаватися недійсним і припинятися
лише на майбутнє, а не з моменту
укладення. А відповідні наслідки
передбачені частиною 1 статті 216
Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу, що у ч.1 п.2.7.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" роз'яснено, якщо зі змісту
господарського договору випливає, що
зобов'язання за цим договором може бути
припинено лише на майбутнє, оскільки
неможливо повернути усе одержане за
ним (наприклад, вже здійснене
користування за договором майнового
найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором припиняється
лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що
зобов'язання припиняються на майбутнє
не на підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.

Отже, майно було передане орендарю
26.08.2008 р.; з цього часу і до набрання
законної сили рішенням господарського
суду Рівненської області у справі № 3/1,
тобто - до ухвалення постанови
Львівським апеляційним господарським
судом 08.12.2009 р. договірні орендні
правовідносини сторін були наявні.

Така обставина була встановлена
господарським судами при вирішенні
спору у справі № 5002-34/901-2011 за позовом
регіонального відділення ФДМУ по
Рівненській області до відповідача
підприємця ОСОБА_3 за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» в особі Рівненської
дирекції УДППЗ «Укрпошта» про
стягнення 36466,29 грн. недоотриманої
орендної плати, пені та неустойки за
час прострочення повернення об'єкту
оренди.

Так, відповідно до постанови
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 07.08.2012 р. у
справі № 5002-34/901-2011 встановлено факт
існування договірних орендних
правовідносин сторін у період з 26.08.2008
р. по 08.12.2009 р. та стягнуто з підприємця
ОСОБА_3 заборгованість по орендній
платі за період з лютого по 09 грудня 2009
року, а також - неустойку за період з
09.12.2009 р. по 01.02.2011 р. у зв'язку з фактом
припинення договору внаслідок
визнання його недійсним та фактом
неповернення предмету оренду станом на
01.02.2011 р.

Постанова Севастопольського
апеляційного господарського суду від
07.08.2012 р. у справі № 5002-34/901-2011 набрала
законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони. Тому зазначені факти,
встановлені Севастопольським
апеляційним господарським судом, не
потребують доказування у даній справі.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суми орендних
платежів, які сплачені позивачем в
період існування договірних орендних
правовідносин 26.08.2008 р. по 08.12.2009 р. не є
збитками і не підлягають відшкодуванню
відповідно до ст.216 ЦК України, оскільки
сплачені позивачем за фактичне
користування об'єктом оренди.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
стягнення 13983,59 грн.(з урахуванням заяви
про зменшення позовних вимог) збитків
як відшкодування орендної плати.

Також погоджується колегія суддів із
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовної вимоги про стягнення 1400,00 грн.
як відшкодування витрат, понесених
позивачем за виготовлення кошторисної
документації, враховуючи такі
обставини у справі.

На підтвердження оплати кошторисної
документації позивач надав суду копію
квитанції № ПН 3989 від 24.09.2008 р. на суму
1000,00 грн. та копію квитанції № ПН5154 від
20.10.2010 р. на суму 400,00 грн. Відповідно до
цих платіжних документів отримувачем
коштів є КП «Графос» /а.с.65 у т.1/.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що затверджений
регіональним відділенням ФДМУ по
Рівненській області зведений
кошторисний розрахунок вартості
невід'ємних поліпшень та локальний
кошторис № 2-1-1 на будівельно-ремонті
роботи нежитлового приміщення
виготовлені приватним підприємством
«Експертбудсервіс» /а.с.150-158 у т.1/. Суду
не надані будь-які інші докази
виготовлення кошторисної документації
КП «Графос», тому виконання платежів в
сумі 1400 грн. підприємству «Графос» не
свідчить про зв'язок таких витрат
позивача із предметом спору у даній
справі.

Також безпідставною є позовна вимога
про стягнення 3% річних в сумі 10589,76 грн.,
обрахованій як 3% річних від загальної
суми витрат 83493,47 грн. за період
прострочення, починаючи з дня набрання
законної сили рішенням суду про
недійсність договору № 664-2008
/розрахунок у т.2 на а.с.167/.

Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, має сплатити на
вимогу кредитора суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Відшкодування збитків не є
простроченим грошовим зобов'язанням в
розумінні ст.625 ЦК України, тому така
позовна вимога є безпідставною.

Колегія суддів не погоджується із
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення позову і
стягнення 41720 грн. збитків як вартості
невід'ємних поліпшень, враховуючи такі
обставини.

На підставі дозволів, наданих
регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Рівненській області та Рівненською
дирекцією Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» позивач виконав
реконструкцію орендованого
приміщення.

Пояснення позивача про те, що виконані
будівельні роботи та невід'ємне
поліпшення майна є поточним ремонтом,
спростовані матеріалами справи.

Так, поточним ремонтом є комплекс
ремонтно-будівельних робіт, який
передбачає систематичне і своєчасне
підтримання експлуатаційних якостей
та попередження передчасного зносу
конструкцій і інженерного обладнання.
Поточний ремонт повинен проводитися з
періодичністю, яка забезпечує
ефективну експлуатацію будівлі з
моменту завершення її будівництва
(капітального ремонту, реконструкції)
до моменту постановки на черговий
капітальний ремонт, реконструкцію.

Відповідно до норм ст.18-1 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» поточний ремонт майна,
переданого в оренду, проводиться
орендарем за його рахунок, якщо інше не
встановлено договором. Умовами п.5.6.
договору сторони погодили, що орендар
зобов'язаний своєчасно здійснювати за
власний рахунок капітальний, поточний
та інші види ремонту орендованого
майна, за умови погодження з
орендодавцем.

Отже, користування за договором
майнового найму, яке не підлягає
поверненню, включає також періодичне
виконання поточного ремонту протягом
існування договірних орендних
правовідносин.

Разом з тим, матеріали справи свідчать
про виконання комплексу будівельних
робіт, які є реконструкцією, зокрема -
перелік та обсяги робіт в актах
приймання виконаних підрядних робіт
/а.с.104-119, 164-168, 171-174, 189-191, 195-196, 201-205, 212-214 у
т.1/, враховуючи первісний склад
переданого в оренду майна, свідчать про
те, що виконані роботи, зокрема, роботи
з мурування окремих ділянок внутрішніх
стін із цегли (дверні проєми),
пробивання прорізів у цегляних стінах
вручну (дверний проєм в санвузол),
улаштування перемичок із металевих
балок, улаштування монолітних бетонних
фундаментів, площадки та приступів
(ганок в нежитлове приміщення) - не є
поточним ремонтом, як стверджує
позивач, а є реконструкцією.

Умовами п.6.1. сторони визначили право
орендаря з письмового дозволу
орендодавця вносити зміни до складу
орендованого майна, проводити його
реконструкцію, технічне переоснащення,
що зумовлює підвищення його вартості.

Реконструкцією є перебудова існуючих
об'єктів виробничого та цивільного
призначення, пов'язана з
удосконаленням виробництва,
підвищення його техніко-економічного
рівня та якості вироблюваної
продукції, поліпшенням умов
експлуатації, якості послуг, зміною
основних техніко-економічних
показників (кількість продукції,
потужність, функціональне призначення,
геометричні розміри).

У справі призначалась судом і виконана
Львівським науково-дослідним
інститутом судових експертиз
Волинським відділенням судова
будівельно-технічна експертиза. З
висновку експерта № 7667-7668 від 30.01.2014 р.
вбачається, що вартість
ремонтно-будівельних робіт проведених
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
згідно актів приймання виконаних
підрядних робіт (форми КБ-2в) становить
64208 грн. без врахування ПДВ, в тому числі
прямі витрати 46325 грн.; вартість
ремонтно-будівельних робіт проведених
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 по
фактично виконаним обсягам,
передбаченим затвердженою кошторисною
документацією, складає 41720 грн. без
врахування ПДВ, в тому числі прямі
витрати 30100 грн.

Також висновком встановлено, що
вартість та перелік ремонтних робіт
(невід'ємних поліпшень, виконаних
фізичною особою підприємцем ОСОБА_3
(згідно з договорами підряду, актами
приймання виконаних робіт, довідками
про вартість виконаних підрядних
робіт) не в повному об'ємі відповідає
зведеному кошторисному розрахунку
вартості невід'ємних поліпшень
затвердженому Фондом державного майна
України по Рівненській області
/а.с.130-135, 232-235 у т.2/.

З вищенаведених первинних документів,
а також з аудиторського висновку
аудиторської фірми «Аргумент» /а.с.42-45 у
т.1/, наданого суду позивачем, висновку
ЗАТ фірма «Техносервіс» про вартість
майна - нежитлового приміщення будівлі
гуртожитку площею 57,7 м2, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.46-53/ та висновку
судової будівельно-технічної
експертизи /а.с.130-143 у т.2/ вбачається, що
відбулися зміни технічних
характеристик приміщень, і після
проведення реконструкції орендоване
приміщення складається з наступних
приміщень: кабінет площею 15,9 м2, кабінет
площею 22,15 м2, коридор площею 2,9 м2. В
орендованих приміщеннях проведено
реконструкцію приміщень під офіс з
влаштуванням окремого входу на АДРЕСА_1
Встановлено при цьому, що площа
орендованого приміщення після
проведеної реконструкції зменшилась і
становить 56,95 м2, тоді як відповідно до
п.1.2. додаткової угоди до договору
оренди державного майна № 664-2008 від
26.08.2008 р., укладеної 01.09.2008 р., позивачеві
було надано приміщення площею 57,7 м2.

Разом з тим, виконання реконструкції
відповідно до рішення виконавчого
комітету Рівненської міської ради № 190
від 22.12.2008 р. потребувало оформлення в
установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» (в редакції
чинній на момент проведення
будівельних робіт позивачем)
будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку,
визначеному статтею 24 Закону України
«Про планування і забудову територій».

Згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про
планування і забудову територій» (в
редакції чинній на момент проведення
будівельних робіт) фізичні та юридичні
особи, які мають намір здійснити
будівництво об'єктів містобудування на
земельних ділянках, що належать їм на
праві власності чи користування,
зобов'язані отримати від виконавчих
органів відповідних рад, Київської та
Севастопольської міської державної
адміністрацій, у разі делегування їм
таких повноважень відповідними радами,
дозвіл на будівництво об'єкта
містобудування (далі - дозвіл на
будівництво).

Частиною 5 ст.24 Закону України «Про
планування і забудову територій»
встановлено, що дозвіл на будівництво
дає право замовникам на отримання
вихідних даних на проектування,
здійснення проектно-вишукувальних
робіт та отримання дозволу на
виконання будівельних робіт у порядку,
визначеному цим Законом. Дозвіл на
будівництво надається на підставі
комплексного висновку щодо
відповідності запропонованого
будівництва містобудівній
документації, державним будівельним
нормам, місцевим правилам забудови (ч.6
ст.24 закону України «Про планування і
забудову територій»).

Частиною 8 ст.24 Закону України «Про
планування і забудову територій»
передбачено, що комплексний висновок і
проект рішення про дозвіл на
будівництво готуються спеціально
уповноваженим органом з питань
містобудування та архітектури
протягом місяця від дня звернення
заінтересованої особи. Свої висновки
зазначені органи надають протягом двох
тижнів від дня звернення спеціально
уповноваженому органу з питань
містобудування та архітектури.

Дозвіл на будівництво об'єкта
містобудування не дає права на початок
виконання будівельних робіт без
одержання відповідного дозволу
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України або її
територіальних органів ( ч.14 ст.24 закону
України «Про планування і забудову
територій»).

Дозволи, надані на проведення
будівельних робіт орендодавцем, також
не звільняють орендаря як замовника
будівництва від обов'язку одержання
відповідного дозволу від державної
архітектурно-будівельної інспекції.

Колегією суддів встановлено, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
виконав будівельні роботи без
відповідного дозволу територіального
органу Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та не виконав інших вимог
відповідно до рішення виконавчого
комітету Рівненської міської ради №190
від 22.12.2008 р., зокрема, не погодив
проектну документацію в управлінні
містобудування та архітектури, а також
не провів експертизу проектної
документації - позивач не надав суду
таких доказів в порядку сть.ст.33-34 ГПК
України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що виконані будівельні
роботи є самовільним будівництвом.

Відповідно до ст.376 Цивільного кодексу
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Отже неправомірні дії відповідача з
реконструкції нежитлового приміщення
першого поверху загальною площею 57,7 м2
в гуртожитку по АДРЕСА_1 не дозволяють
суду дійти висновків про правомірність
витрат на проведення будівельних робіт
і, відповідно, про законність вимоги
про відшкодування понесених витрат за
рахунок іншої сторони.

При цьому колегія суддів не приймає до
уваги як безпідставні доводи позивача
про те, що виконавши ремонт приміщення,
він був позбавлений можливості
користуватись приміщенням внаслідок
визнання договору недійсним. Такі
твердження спростовані матеріалами
справи. Так, надані суду акти приймання
виконаних підрядних робіт /а.с.104-119,
164-168, 171-174, 189-191, 195-196, 201-205, 212-214 у т.1/
свідчать про завершення їх виконання у
листопаді 2008 року, і докази виконання в
подальшому інших ремонтних чи
будівельних робіт суду не надані. Тобто
- позивач не був позбавлений можливості
використовувати за призначенням
орендоване приміщення до 09.12.2009 р. Крім
того, як зазначено вище, приміщення
було фактично повернуто регіональному
відділенню ФДМУ по Рівненській області
02.06.2011 р., про що свідчить постанова
відділу ДВС про закриття виконавчого
провадження за наказом № 3/1.

Оскільки, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовної вимоги про
відшкодування вартості невід'мних
поліпшень, тому апеляційний суд не
розглядає заяву регіонального
відділення ФДМУ по Рівненській області
про застосування строку позовної
давності.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Рівненської області від 13.03.2014 р. у
справі № 5019/1306/12 згідно з п.3-4 ч.1 ст.104
ГПК України підлягає скасуванню в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення 41720 грн. вартості невід'ємних
поліпшень, оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

З урахуванням наведеного, та керуючись
ст.ст.1-2 Закону України «Про судовий
збір» і ст.49 ГПК України, судові витрати
за розгляд справи судом першої та
апеляційної інстанцій, в т.ч. вартість
проведеної експертизи, покладаються на
позивача.

Колегія суддів враховує також
роз'яснення Вищого господарського суду
України у п.4.6 постанови Пленуму № 7 від
21.02.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України», де
зазначено, що приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду. Таке правило
поширюється на застосування
відповідних процесуальних норм щодо
розподілу судових витрат на стадії
апеляційного перегляду рішень.

Також, враховано колегією суддів, що
позивач/скаржник, звертаючись з
апеляційною скаргою, сплатив судовий
збір в розмірі 940,83 грн., що є більшим
розміром, ніж встановлено законом.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про
судовий збір» в разі внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, зайво сплачена
сума судового збору 27,33 грн. підлягає
поверненню, про що колегією суддів
приймається ухвала.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу позивача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

2. Апеляційну скаргу заступника
прокурора м.Рівне задоволити. Рішення
господарського суду Рівненської
області від 13.03.14 р. у справі № 5019/1306/12
скасувати в частині задоволення позову
про стягнення збитків в сумі 41720 грн. та
834,40 грн. витрат на судовий збір.
Прийняти в цій частині нове рішення - в
позові відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь Регіонального
відділення Фонду державного майна
України в Рівненській області (м.Рівне,
вул.16 липня,77, ) 4772
(чотири тисячі сімсот сімдесят дві) грн.
витрат за проведення судової
експертизи.

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний код
НОМЕР_1) в доход державного бюджету 913,50
грн. (дев'ятсот тринадцять гривень 50
коп.) судового збору за подання
апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду
Рівненської області видати наказ на
виконання даної постанови.

5. Справу № 5019/1306/12 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Гулова А.Г.