РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"10" червня 2014 р.
Справа № 906/229/14

Рівненський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя
Грязнов В.В.

суддя
Розізнана І.В. ,

суддя
Мельник О.В.

секретар судового засідання Чекеренда
Т.М.,

без участі представників сторін, які в
судове засідання не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відповідача-Товариства з обме-женою
відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Спіка» на рішення господарсько-го
суду Житомирської області від 22.04.2014р. у
справі №906/229/14

за позовом Малого приватного
підприємства Фірма «Ерідон»

до Товариство з обмеженою
відповідальністю

«Сільськогосподарське
підприємство «Спіка»

про стягнення 2 828 498 грн. 94 коп.
заборгованості та штрафних санкцій,-

Позивач-Мале приватне підприємство
Фірма «Ерідон» (надалі в тексті -
Підприємство) звер-нувся до
господарського суду Житомирської
області з позовом про стягнення з
Відповідача-Това-риства з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Спіка» (надалі в тек-сті - Товариство) 2
330 036 грн. 72 коп. заборгованості, 173 908
грн. 57 коп. витрат, пов'язаних зі зміною
курсу гривні, 127 854 грн. 47 коп. пені та 196
699 грн.18 коп. -20% річних згідно
укладеного договору поставки №472/13/011
від 27.12.2012р..

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 22.04.2014р. у
справі №906/229/ 14 (суддя Тимошенко О.М.) з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 28.03.2014р. позов
задоволено у повному обсязі, з
Товариства на користь Підприємства
підлягає до стягнення 2 330 036 грн. 72 коп.
заборгованості, 153 146 грн. 49 коп. витрат
пов'язаних зі зміною курсу гривні, 127 854
грн. 47 коп. пені, 196 699 грн.18 коп. -20%
річних та 56 154 грн. 74 коп. витрат зі
сплати судового збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що
матеріалами справи підтверджено
несвоєчасну та неповну оплату
Відповідачем вартості отриманого від
Позивача товару, у зв'язку з чим
заборгова-ність на час пред'явлення
позову становить 2 330 036 грн. 72
коп.(арк.справи 182-183).

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Житомирської
області у даній справі, Відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення господарського суду
Житомирської області від 22.04.2014р. у
справі №906/229/14 скасувати в частині
стягнення з нього пені та 20% річних.

Скаржник вважає, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матері-ального та процесуального
права. Посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК
України зауважує, що визначен-ня
сторонами у договорі іншого проценту
річних за прострочення виконання
грошового зобов'я-зання зумовлює
застосування саме такого проценту.
Проте, на думку апелянта, такої
однозначнос-ті пункт 7.5 договору
поставки не надає (арк.справи 17),
оскільки сторони договору зазначили,
що розмір процентів передбачений ст.625
ЦК України за прострочення покупцем
оплати товару стано-вить 20%. На думку
апеллянта, умовами договору
передбачено подвійне стягнення пені за
несвоє-часне виконання зобов'язання
покупцем, що не узгоджується з
приписами ст.61 Конституції Ук-раїни,
відповідно до якої - ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.(арк.справи 189).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду у даній справі від
19.05.2014р. прийнято апеляційну скаргу
Відповідача до провадження і
призначено справу до слухання.(арк.
справи 186).

Сторони не забезпечили явки своїх
представників у призначене на 10.06.2014р.
судове за-сідання, хоч про час та місце
розгляду скарги були повідомлені у
встановленому порядку.(арк. справи 55, 56).
Проте, така неявка не перешкоджає
розгляду справи, оскільки, ухвалою
Рівненсь-кого апеляційного
господарського суду у даній справі від
19.05.2014р. явка представників сторін не
визнавалась обов'язковою і колегія
суддів вважає за можливе розглянути
скаргу по суті за наяв-них у справі
матеріалів.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, переві-ривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Мале
приватне підприємство Фірмою
«Ерідон»-поста-чальник та Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Спі-ка»-покупець 27 грудня 2012р. уклали
договір поставки №472/13/011 та додатки до
нього №472/ 13/011/1-Н, №472/13/011/2-ЗЗР від
12.03.2013р., №472/13/011/3-МД/П від 09.04.2013р., №472/13/
011/4-ЗЗР від 22.04.2013р., №472/13/011/5-ЗЗР від
25.04.2013р., №472/13/011/6-ЗЗР від 25.04.2013р.,
№472/13/011/7-ЗЗР від 08.05.2013р., №472/13/011/8-МД/П
від 08.05.2013р., №472/13/011/9-ЗЗР від 08.05.2013р.,
№472/13/011/10-МД/О від 08.05.2013р., №472/13/011/11-ЗЗР
від 16.05.2013р., № 472/ 13/011/12-МД/О від 21.05.2013р.,
№472/13/011/14-ЗЗР від 04.06.2013р., №472/13/011/15-ЗЗР
від 05.06.2013р., №472/13/011/16-ЗЗР від 10.06.2013р.,
№472/13/011/18-Н від 07.08.2013р., №472/13/ 011/19-ЗЗР
від 12.08.2013р., №472/13/011/20-ЗЗР від 16.09.2013р.,
№472/13/011/21-ЗЗР від 17.09. 2013р.(надалі в
тексті - Договір).

Згідно п.п. 1.1, 3.1 Договору, постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця то-вар: насіння, засоби захисту
рослин, мікродобрива, комбікорми та
кормові добавки, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
оплатити його вартість. Порядок
розрахунків за поставлений товар
визначається в Додатках до даного
Договору.

Товар вважається відвантаженим
постачальником і прийнятий покупцем:
по кількості - від-повідно до кількості
одиниць виміру, вказаній в накладній
(видатковій, товарній,
товарно-транс-портній); про якості -
відповідно до якості, вказаній в
сертифікаті якості
підприємства-виробника (п.6.3 Договору).

Умовами додатків до Договору -
найпізніший строк оплати товару до
25.10.2013р.

За несвоєчасну оплату вартості
поставленого товару, покупець сплачує
пеню в розмірі под-війної облікової
ставки Нацбанку, що діяла в період
прострочення від суми заборгованості
за кож-ний день прострочення
оплати.(п.7.1.1 Договору). Пунктом 7.5
Договору сторони встановили право
нарахування продавцем 20% річних на суму
простроченої оплати. Крім того, сторони
погодили, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання припиняється через три
роки від дня, коли це зобов'язання
повинно було бути виконане.(п.7.6
Договору).

Договір поставки та Додатки до нього
підписано представником Підприємства
та директо-ром Товариства, скріплено
відбитками печаток сторін.(арк.справи
15-56).

Матеріалами справи стверджено, що на
виконання умов Договору, через
представників Ко-лодюк Ю.К., Строк В.І.,
які діяли на підставі довіреностей №33
від 08.04.2013р., №49 від 18.04. 2013р., №63 від
29.04.2013р., №66 від 08.05.2013р., №74 від 21.05.2013р.,
№82 від 31.05.2013р., № 85 від 06.06.2013р., №114 від
14.08.2013р., №121 від 02.09.2013р., на підставі
накладних за період 08.04.2013р. - 02.09.2013р.
Підприємство передало, а Товариство -
прийняло визначений Додатка-ми товар
на загальну суму 5 184 534 грн. 14
коп.(арк.справи 57-136).

Матеріали справи свідчать, що
зобов'язання з повної та своєчасної
оплати вартості постав-леного товару
Товариство виконало частково,
сплативши протягом 28.02.2013р.- 30.01.2014р.
кош-ти на загальну суму 2 854 497 грн. 42
грн., що стверджується копіями
платіжних доручень (арк. справи 137-153),

Виходячи із суми боргу 2 330 036 грн. 72
коп., з підстав ст.265 ГК України, ст.ст.526,
625 ЦК України та п.п. 3.1, 7.5 Договору -
Позивач нарахував 127 854 грн. 47 коп. пені
за прострочення оплати з 25.10.2013р. по
11.02.2014р., та 196 699грн. 18 коп. -20% річних за
користування коштами протягом
25.10.2013р.-01.02.2014р. Крім того, на підставі
п.п. 3.2-3.4 Договору Позивач нарахував 173
908 грн. 57 коп. втрат, пов'язаних зі зміною
курсу гривні станом на 11.02.2014р.
(арк.справи 5-6, 10-11).

Перевіривши дотримання місцевим судом
вимог чинного законодавства під час
ухвалення оскаржуваного рішення,
апеляційний суд вважає, що скарга є
безпідставною і не підлягає
задово-ленню, з огляду на наступне:

Статтею 11 Цивільного кодексу України
(надалі в тексті - ЦК України)
встановлено, що ци-вільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Зобов'язанням, відповідно до ст.509 ЦК
України - є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Такі ж правила встановлює і
ст.174 ГК України.

Предметом даного спору є стягнення
заборгованості та пені за Договором
поставки.

Матеріалами справи стверджено, що з
моменту укладення 27.12.2012р. Договору
поставки між сторонами виникли
відносини постачання, оскільки
взаємовідносини сторін підпадають під
дефініцію ст.712 ЦК України: коли одна
сторона продавець (постачальник), який
здійснює підпри-ємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
по-купця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з осо-бистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прий-няти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, то факт отримання
Відповідачем-1 товару в силу ст.ст. 655, 692
ЦК України зумовлює виникнення у нього
зобов'язання оплатити його вартість.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України -
одностороння відмова від зобов'язання
або одно-стороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зо-б-в'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Вище зазначалось, що згідно 3.1 Договору
- порядок розрахунків за поставлений
товар виз-начається в Додатках до
даного Договору, згідно яких
найпізніший строк оплати товару до 25.10.
2013р. Як правомірно встановлено
місцевим господарським судом і
стверджується матеріалами справи
(Договором, Додатками, накладними та
платіжними дорученннями) - поставлений
товар на загальну суму 5 184 534 грн. 14
коп., - оплачено Відповідачем частково в
сумі 2 854 497 грн. 42 грн. Інші докази
оплати Відповідачем вартості
поставленого товару у матеріалах
справи відсутні.

Тому є вірним висновок місцевого
господарського суду, що внаслідок
неналежного виконан-ня умов Договору
поставки утворилась заборгованість
Товариства перед Підприємством, яка
ста-ном на 11.02.2014р. складає 2 330 036 грн. 72
коп. і підлягає стягненню з
Відповідача.

Разом з тим, оскільки пунктами 3.2-3.4
Договору сторони передбачили, що при
оплаті засо-бів захисту рослин,
насіння, мікродобрив, комбікормів та
кормових добавок буде застосовуватись
курс продажу іноземних валют (Долар
США/ЄВРО) до гривні, що встановлений АТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» та враховуючи значне
збільшення курсу продажу іноземних
валют до гривні, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо обов'язку Товариства
відшкодувати Позивачеві втрати,
пов'язані зі зміною курсу гривні до
долара США сто-совно вартості товару,
яким є насіння та засоби захисту
рослин.

Розмір зазначених втрат станом на
11.02.2014р. з урахуванням заяви про
зменшення позов-них вимог від
28.03.2014р.(арк.справи 172-173) склав 153 146 грн.
49 коп., зокрема:

- втрати, пов'язані зі зміною курсу
гривні до її грошового еквіваленту в
іноземній валюті щодо вартості товару,
яким є насіння, в сумі 60 027 грн. 04 коп.

- втрати, пов'язані зі зміною курсу
гривні до її грошового еквіваленту в
іноземній валюті щодо вартості товару,
яким є засоби захисту, в сумі 93 119 грн. 45
коп.

Вказана вимога є обгрунтованою та
правомірно задоволена місцевим
господарським судом у заявленому
розмірі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.546 ЦК
України та ст.230 ГК України, виконання
зобов'я-зання може забезпечуватися
неустойкою. Штрафними санкціями є
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний спла-тити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
нена-лежного виконання господарського
зобов'язання.

З огляду на зазначене, перевіривши з
підстав ст.549 ЦК України та п.7.1.1
Договору розра-хунок Позивача, колегія
суддів вважає правомірним висновок
місцевого суду про правильність
на-рахування 127 854 грн. 47 коп. пені за
період з 25.10.2013р. по 11.02.2014р.

При цьому, колегія суддів відхиляє як
безпідставні: твердження Скаржника
щодо неодно-значності умови пункту 7.5
Договору щодо розміру процентів (20%),
передбачених ст.625 ЦК Укра-їни за
прострочення покупцем оплати товару та
висновок про подвійне покарання
Товариства за одне й те саме
правопорушення.

Відповідно до ст.144 ГК України, майнові
права та майнові обов'язки суб'єктів
господарю-вання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але та-ких, що
йому не суперечать.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обо-роту, вимог розумності та
справедливості.(ст.627 ЦК України). Зміст
договору згідно ч.1 ст.628 ЦК України
становлять (пункти), визначенні на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'-язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Враховуючи таке, з огляду на приписи ч.2
ст.625 ЦК України - п.7.5 Договору поставки
№ 472/13/011 від 27.12.2012р. передбачено сплату
процентів за користування чужими
грошовими кош-тами у розмірі 20% від суми
невиконаного зобов'язання.

Оскільки проценти за своєю правовою
природою є боргом, то їх ототожнення з
пенею, яка є штрафною санкцією свідчить
про помилкове тлумачення Відповідачем
законодавства.

Перевіривши з підстав ст.625 ЦК України
розрахунок Позивача, колегія суддів
вважає, що місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку щодо
підставності нарахування 20% річних в
сумі 196 699 грн. 18 коп., які підлягають
стягненню з Відповідача, оскільки їх
розмір узгоджено пунктом 7.5 Договору.

Колегія суду зауважує, що
господарський суд Житомирської
області правильно врахував, що ч.2 ст.231
ГК України передбачена можливість
одночасного стягнення пені та штрафу
за пору-шення окремих видів
господарських зобов'язань. При цьому,
таке стягнення не суперечить статті 61
Конституції України, оскільки згідно
зі ст.549 ЦК України - пеня та штраф є
формами неустой-ки, а відповідно до
ст.230 ГПК України - видами штрафних
санкцій, тобто не є окремими та
само-стійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може
засто-совуватися різний набір санкцій.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім пе-реконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановле-но, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга не
можуть бути підставою для скасування
прий-нятого у справі рішення, а
наведені в ній доводи не спростовують
висновків суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 91, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального
ко-дексу України, Рівненський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Спіка» на рішення господарського
суду суду Житомирської області від
22.04.2014р. у справі №906/229/14 залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
у касаційно-му порядку згідно з
розділом ХІІ-1 Господарського
процесуального кадексу України.

3. Справу №906/229/14 повернути
господарському суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Мельник О.В.