ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 р. Справа № 909/216/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Неверовська Л.
М. , при секретарі судового засідання
Войцеховська Х.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Долинського міжрайонного
прокурора, вул. Котляревського, 2, м.
Долина, 77500, в інтересах держави в особі
Долинської міської ради, пр.
Незалежності, 5, м. Долина, Долинський
район, Івано-Франківська область, 77504;

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1;

про стягнення 181768 грн. 65 коп., з яких 154792
грн. 90 коп. основний борг, 4643 грн. 79коп.
3 % річних, 21558 грн. пені, 773 грн. 96 коп.
інфляційних нарахувань;

за участю представників сторін:

Від прокуратури: Блищак О. В. - старший
прокурор відділу прокуратури м.
Івано-Франківська, службове
посвідчення (№ 022500 від 05.11.13);

Від позивача: представники не
з'явилися;

Від відповідача: ОСОБА_3 - представник,
довіреність (№ 74 від 25.01.13).

ВСТАНОВИВ: Долинський міжрайонний
прокурор в інтересах держави в особі
Долинської міської ради звернувся до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення 181768 грн. 65 коп., з яких 154792
грн. 90 коп. основний борг, 4643 грн. 79 коп. 3
% річних, 21558 грн. пені, 773 грн. 96 коп.
інфляційних нарахувань.

В судовому засіданні 13.06.14 судом
оголошувалась перерва до 16.06.14. 16.06.14
розгляд справи продовжено.

Заявою вих. №98-1957 вих13 від 02.06.14
(вх.№7792/14 від 03.06.14) представник
прокуратури збільшив розмір позовних
вимог в частині стягнення 3 % річних та
інфляційних нарахувань, просить суд
стягнути з відповідача 5788 грн. 83 коп. 3 %
річних та 10680 грн. 71 коп.
інфляційних нарахувань, а також заявою
вих. №98-1958 вих13 від 02.06.14 (вх.№7795/14 від
03.06.14) зменшив розмір позовних вимог в
частині стягнення пені, просить суд
стягнути з відповідача 7298 грн. 48 коп.

Згідно вимог статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, яка
дає позивачу право до прийняття
рішення збільшити чи зменшити розмір
позовних вимог, суд приймає подані
заяви про збільшення розміру позовних
вимог в частині стягнення 3 % річних та
інфляційних нарахувань та зменшення
розміру позовних вимог в частині
стягнення пені. Таким чином, позов
розглядається господарським судом в
обсязі визначеному заявами вих. №98-1957
вих13 від 02.06.14 (вх.№7792/14 від 03.06.14), вих.
№98-1958 вих13 від 02.06.14 (вх.№7795/14 від 03.06.14)
та позовною заявою.

Представник прокуратури в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав з урахуванням вищевказаних
заяв.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору №7/12 про пайову участь
замовників будівництва у розвитку
інфраструктури міста від 03.03.12 щодо
сплати пайового внеску, внаслідок чого
у відповідача перед позивачем
утворився борг в сумі 154792 грн. 90 коп.

За неналежне виконання відповідачем
договірних зобов'язань, позивачем
нараховано 5788 грн. 83 коп. 3 % річних, 10680
грн. 71 коп. інфляційних нарахувань, 7298
грн. 48 коп. пені.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги заперечує
частково, з підстав викладених у
відзиві на позов б/н від 13.06.14 (вх. №9315/14
від 13.06.14).

Обґрунтовуючи заперечення посилається
на те, що згідно з технічними умовами
№0306 на підключення до комунальних
мереж водопроводу і каналізації,
підрядником ТОВ"Будівельна компанія
"Княжий Галич" на замовлення
відповідача виконано роботи з
підключення до мереж водопостачання
обвідного водопроводу навколо споруди
під торгово-офісні приміщення котельні
з добудовою торгово-офісних приміщень
по АДРЕСА_2, загальною вартістю 73688 грн.
40 коп. 22.01.14, 23.01.14 відповідач звертався
до міського голови м. Долина з
проханням надати дозвіл на передачу у
власність Долинському водоканалу
обвідного водопроводу навколо споруди
під торгово-офісними приміщеннями по
АДРЕСА_2 та зарахувати вартість
проведених робіт як сплату пайового
внеску згідно договору № 7/12 від 03.03.12.

Вважає, що відсутність письмових
заперечень Долинської міської ради та
наявність відповіді Долинського
виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства від 24.07.13 №0387, в якій не
заперечує щодо безоплатного прийняття
на баланс обвідного водопроводу
відповідача, свідчить про виникнення
між сторонами грошового зобов'язання
із компенсації вартості влаштованого
водопроводу.

З огляду на вказане, просить суд
зменшити суму основного боргу у
розмірі 154792 грн. 90 коп. шляхом
здійснення зарахування зустрічних
однорідних грошових вимог, строк яких
настав: частково припинити
господарське зобов'язання відповідача
зарахуванням суми 73688 грн. 40 коп.
вартості проведених робіт; встановити
суму основного боргу в розмірі 81104 грн.
50 коп. та надати розстрочку у його
сплаті рівними частинами строком на 6
місяців, не застосовувати стягнення
інфляційних нарахувань та 3 % річних.

Представником відповідача в судовому
засіданні також надано усні
заперечення, в яких зазначає, про те, що
всупереч п. 3.4 договору, договір
укладений після здачі об'єкта в
експлуатацію, отже обов'язок
відповідача щодо сплати пайової участі
- відсутній.

Також представником відповідача
подано заяву б/н від 06.05.14 (вх.№6882/14 від
06.05.14), в якій просить суд застосувати
строк позовної давності до нарахування
пені, у відповідності до ст. 258
Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
прокуратури та відповідача, всебічно і
повно дослідивши фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення справи по суті, судом
встановлено наступне.

03.03.12 між виконавчим комітетом
Долинської міської ради та фізичною
особою - підприємця ОСОБА_1 укладено
договір №7/12 про пайову участь
замовників будівництва у розвитку
інфраструктури міста.

У відповідності до п.1.1. договору,
відповідач, в порядку та на умовах,
визначених договором, бере участь у
розвитку інфраструктури м. Долини, у
зв'язку з реконструкцією з розширенням
існуючого приміщення під
торгово-офісний центр по АДРЕСА_2 та
зобов'язується перерахувати до
спеціального фонду м. Долини грошові
кошти в розмірі визначеному в
Розрахунку розміру пайової участі
(Додаток 1), що є невід'ємною частиною
договору.

Згідно п. 2.1. договору, відповідач
зобов'язується сплатити пайовий внесок
у розмірі та у терміни, визначені
договором.

Згідно п. 3.3. договору, загальний розмір
пайового внеску складає 154792 грн. 90 коп.
Розрахунок розміру пайового внеску
здійснюється відповідно до додатку 1 до
договору.

Додатком 2 від 05.03.12 до договору №7/12 про
пайову участь замовників будівництва у
розвитку інфраструктури міста, позивач
надав відповідачу відстрочення сплати
пайового внеску на розвиток
інфраструктури міста Долини терміном
до 31.12.12 у відповідності до Положення
про цільовий фонд розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста, затвердженого
рішенням Долинської міської ради від
22.12.11 №486-14/2011 "Про пайову участь
замовників у розвитку інфраструктури
м.Долина".

В порушення договірних зобов'язань,
відповідач взяті на себе зобов'язання
згідно договору №7/12 від 03.03.12 та
додатку 2 від 05.03.12 до договору не
виконав, станом на день подання позову
пайовий внесок не сплатив, внаслідок
чого борг відповідача перед позивачем
становить 154792 грн. 90 коп.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо сплати пайового внеску
не виконав, станом на дату судового
засідання основний борг відповідача
перед позивачем становить 154792 грн. 90
коп.

Щодо усних заперечень відповідача з
посиланням на п. 3.4 договору, про те, що
договір укладений після здачі об'єкта в
експлуатацію, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", замовник, який має намір
щодо забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

Згідно присів частини 9 ст. 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", договір про пайову участь
у розвитку інфраструктури населеного
пункту укладається не пізніше ніж
через 15 робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію.

Відповідно до ч. 11 ст. 39 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", замовник зобов'язаний
протягом семи календарних днів з дня
введення в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта письмово
поінформувати про це місцевий орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування за місцезнаходженням
об'єкта будівництва.

В матеріалах справи наявна декларація
про готовність об'єкта до експлуатації
зареєстрована інспекцією ДАБК в
Івано-Франківській області 23.12.2011р.
№ІФ143110112. Проте, відповідач, в
порушення вимог зазначеної вище норми
Закону, не повідомив про це місцеві
органи виконавчої влади, натомість,
03.03.12 фізична особа-підприємець ОСОБА_1,
уклав з виконавчим комітетом
Долинської міської ради договір про
пайову участь замовників будівництва у
розвитку інфраструктури міста, чим
взяв на себе зобов'язання сплатити
пайову участь.

Згідно приписів ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності" передбачено,
що істотними умовами договору є: 1)
розмір пайової участі; 2) строк (графік)
сплати пайової участі; 3)
відповідальність сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір №7/12 про пайову участь
замовників будівництва у розвитку
інфраструктури міста від 03.03.12
скріплений підписами уповноважених на
це осіб, сторонами погоджено всі
істотні умови договору, отже
дотримання положень такого Договору є
обов'язковими як для позивача, так і для
відповідача.

Згідно приписів ст. 3 Цивільного
кодексу України, загальними засадами
цивільного законодавства є свобода
договору.

Свобода договорів полягає у визнанні
за суб'єктом цивільного права
можливості укладати договори (або
утримуватися від укладання договорів)
і визначати їх зміст на свій розсуд
відповідно до досягнутої з
контрагентом домовленості.

Слід зазначити, що таку ж правову
позицію викладено у постанові
Львівського господарського суду від
05.11.13 по справі №909/768/13.

З огляду на вищевикладене, заперечення
відповідача висловлені в судовому
засіданні є безпідставними, не
спростовують доводів позивача,
підтверджених наявними в матеріалах
справи документальними доказами.

Доводи відповідача щодо зарахування
зустрічних однорідних грошових вимог
спростовуються судом з огляду на
наступне.

У відповідності до ст. 601 ЦК України,
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних
вимог є способом припинення одночасно
двох зобов'язань, в одному із яких одна
сторона є кредитором, а інша -
боржником, а в другому - навпаки
(боржник у першому зобов'язанні є
кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати
зарахуванню, мають відповідати таким
умовам: бути зустрічними (кредитор за
одним зобов'язанням є боржником за
іншим, а боржник за першим
зобов'язанням є кредитором за другим);
бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим зарахування
як спосіб припинення зазвичай
застосовується до зобов'язань по
передачі родових речей, зокрема
грошей); строк виконання щодо таких
вимог настав, не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги.

Виходячи зі змісту положень ст. 601 ЦК
України припинення зобов'язання
зарахуванням означає відсутність
предмета спору за умови, якщо між
сторонами не залишилися спірних
(неврегульованих) питань.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на день розгляду спору відсутні
будь-які рішення органу місцевого
самоврядування щодо зменшення розміру
пайової участі у розвитку
інфраструктури на суму кошторисної
вартості проведених робіт та прийняття
об'єкту (обвідного водопроводу навколо
споруди під торгово-офісні приміщення
котельні з добудовою торгово-офісних
приміщень по АДРЕСА_2) у комунальну
власність Долинської міської ради.
Позивачем можливість прийняття
обвідного водопроводу навколо споруди
під торгово-офісні приміщення котельні
з добудовою торгово-офісних приміщень
по АДРЕСА_2 у комунальну власність
заперечується.

В матеріалах справи наявні Технічні
умови на підключення до комунальних
мереж водопроводу і каналізації
реконструйованого приміщення котельні
з добудовою торгово-офісних приміщень
по АДРЕСА_2 в двох екземплярах з
ідентичними номерами - №0306 та датою -
23.07.2008 р., однак дані в них різняться -
згідно із одним з документів точкою
приєднання до джерела водопостачання
вказано існуючий водопровід діаметром
Д=250 мм по вул. Пушкіна-Грушевського,
згідно з іншим - точкою приєднання до
джерела водопостачання вказано
проектний водопровід діаметром Д=200 мм
по вул. Пушкіна-Грушевського.

Листом №07/170 від 18.02.14 Долинська міська
рада повідомила відповідача про те, що
наданими технічними умовами не
передбачено будівництво обвідного
водопроводу, натоміть точкою
приєднання визначено існуючий
водопровід Д=250 по вул.
Пушкіна-Грушевського (метод приєднання
- врізка).

Також позивачем надано для приєднання
до матеріалі справи Зведений
кошторисний розрахунок, який надавався
відповідачем для обрахунку суми
пайового внеску, в якому вказано, що
сума витрат на будівництво зовнішніх
мереж та споруд водопостачання,
каналізації, теплопостачання та
газопостачання складає 58222 грн. При
звернені відповідача до міського
голови м. Долина з заявою від 22.01.14 №3 з
проханням надати дозвіл на передачу у
власність Долинському водоканалу
обвідного водопроводу навколо споруди
під торгово-офісні споруди по АДРЕСА_2,
та зарахувати вартість проведених
робіт, відповідачем подано Локальний
кошторис з розрахунком договірної ціни
№25-0-1-1 (проект: підключення до мереж
водопостачання обвідного водопроводу
навколо споруди під торгово-офісні
приміщення по АДРЕСА_2), згідно якого
вартість підключення до мереж
водопостачання становить 73688 грн. 40
коп.

З огляду на те, що в матеріалах справи
містяться суперечливі за своїм змістом
документи (технічні умови, кошториси),
суд дійшов до висновку про наявність
спірних (неврегульованих) питань між
сторонами.

У даній справі має місце звернення
позивача до суду про стягнення боргу,
що утворився внаслідок невиконання
умов договору №7/12 про пайову участь
замовників будівництва у розвитку
інфраструктури міста від 03.03.12,
натомість заперечення відповідача, які
ґрунтуються на доводах щодо наявності
підстав зарахування зустрічних
однорідних грошових вимог та
зменшення суму основного боргу на суму
проведених робіт, з огляду на наведені
обставини, не можуть досліджуватись та
розглядатись у даній справі.

Крім того, встановлення наявності чи
відсутності підстав для зарахування
зустрічних вимог є окремими
правовідносинами між сторонами та
підлягають встановленню в судовому
порядку у разі звернення відповідача з
позовом.

У відповідності до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, доводи відповідача щодо
наявності підстав часткового
припинення зобов'язання із сплати
пайового внеску зарахуванням суми 73688
грн. 40 коп. вартості проведених робіт є
необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо сплати пайового внеску
не виконав, станом на дату судового
засідання основний борг відповідача
перед позивачем становить 154792 грн. 90
коп.

З огляду на встановлені судом
обставини справи, вимога позивача про
стягнення з відповідача пайового
внеску в розмірі 154792 грн. 90 коп. є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Господарським судом встановлено факт
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, здійснено перевірку
поданого позивачем розрахункута 3 %
річних за період з 01.01.13 по 30.04.14 та
інфляційних втрат за період з січня 2013
р. по квітень 2014 р.

Заперечення відповідача щодо
можливості стягнення інфляційних
втрат та 3 % річних тільки після
прийняття рішення з посиланням на
положення, що на думку відповідача
містяться у розділі 7 постанови Пленуму
Вищого господарського суду "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14 від
17.12.13, є безпідставними та такими, що не
відповідають змісту наведеної
постанови.

Так, у відповідності до п. 7.1. постанови,
саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Таким чином, відповідачем невірно
витлумачені положення постанови
Пленуму Вищого господарського суду № 14
від 17.12.13.

З огляду на обґрунтованість позовних
вимог в цій частині та правильність
поданого розрахунку, позовні вимоги
про стягнення 5788 грн. 83 коп. 3 % річних та
10680 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань
підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (ст. 611 Цивільного Кодексу
України).

У відповідності до приписів ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 5.1. договору сторони обумовили,
що при простроченні платежів,
визначених розділом 3 договору,
замовник сплачує позивачу пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діє у період, за який
нараховується пеня, від суми
заборгованості.

На підставі вказаної умови договору,
позивачем за період з 07.03.13 по 30.05.13
здійснено нарахування пені в сумі 7298
грн. 48 коп.

Представником відповідача подано
заяву б/н від 06.05.14 (вх.№6882/14 від 06.05.14), в
якій просить суд застосувати строк
позовної давності до нарахування пені,
у відповідності до ст. 258 Цивільного
кодексу України.

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу
України, для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до п. 5 ст. 261 Цивільного
кодексу України, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Як вбачається з заяви вих. №98-1958 вих13
від 02.06.14 (вх.№7795/14 від 03.06.14) про
зменшення розміру позовних вимог в
частині стягнення пені, позивач
просить стягнути з відповідача пеню за
період з 07.03.13 по 30.05.13. Отже, період за
який підлягає нарахуванню пеня,
визначено позивачем в межах строку
позовної давності.

При здійсненні розрахунку пені, що
підлягає до стягнення позивачем
допущено помилку, а саме зазначено, що
кількість днів прострочення за період
з 07.03.13 по 30.05.13 - 115, проте кількість днів
у вказаному періоді становить 84.

З огляду на вимоги частини 1 статті 4-7
Господарського процесуального кодексу
України щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення
усіх обставин справи та частини 1 ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України стосовно всебічного, повного
і об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування
таких сум, і в разі, якщо їх обчислення
помилкове - зобов'язати позивача
здійснити перерахунок відповідно до
закону чи договору або зробити це
самостійно.

Зважаючи на викладене, суд самостійно
здійснив перерахунок пені у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України. Згідно
розрахунку пені здійсненого судом,
сума пені, що підлягає стягненню
становить 5343 грн. 54 коп., в решті
позовних вимог в частині стягнення
пені слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Вказаною нормою обов'язок
доказування покладений на сторони
процесу. Доказування полягає у поданні
доказів сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на встановлені судом
обставини справи, позов слід
задовольнити частково, стягнути з
відповідача 154792 грн. 90 коп. основного
боргу, 5788 грн. 83 коп. 3 % річних, 10680 грн. 71
коп. інфляційних нарахувань, 5343 грн. 54
коп. пені. В решті позовних вимог -
відмовити.

Відповідач у відзиві на позов просить
суд розстрочити сплату суми основного
боргу рівними частинами строком на 6
місяців.

Відповідно до частини першої ст. 121 ГПК
України при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця, за
поданням прокурора чи його заступника
або за своєю ініціативою господарський
суд, який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Сторона, яка звертається із заявою про
відстрочку виконання рішення повинна
довести певними доказами наявність
обставин щодо неможливості чи
утруднення виконання рішення в даний
момент. Відстрочка або розстрочка
виконання рішення допускається судом у
виняткових випадках і залежно від
обставин справи.

Однак, заявляючи про відстрочку
відповідачем не наведено жодних
обґрунтувань та не подано в
підтвердження будь-яких доказів, які б
свідчили про наявність підстав для
застосування судом відстрочки
виконання рішення.

З огляду на викладені обставини, у
задоволенні заяви про відстрочку слід
відмовити. При цьому, суд зазначає, що
право заявника на звернення до суду з
заявою про відстрочку (розстрочку)
виконання рішення може бути
реалізоване у будь-який час після
набрання рішенням законної сили і до
його фактичного повного виконання, в
межах строку пред'явлення наказу до
виконання. Також не обмежується право
заявника на повторне звернення з
відповідною заявою, якщо вона вже
розглядалася судом.

У відповідності до ч. 3 статті 49 ГПК
України, судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Згідно приписів п. 4.6. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року № 7, приймаючи
рішення зі справи, провадження в якій
порушено за заявою прокурора,
господарський суд у разі повного або
часткового задоволення позову (скарги)
стягує судовий збір з відповідача
(повністю або пропорційно задоволеним
вимогам), якщо він не звільнений від
сплати судового збору; у разі ж повної
або часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору, та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Враховуючи те, що, в частині позову
Долинський міжрайонний прокурор в
інтересах держави в особі Долинської
міської ради до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (про стягнення пені)
відмовлено, судовий збір підлягає
стягненню в доход державного бюджету
України пропорційно задоволеним
вимогам з визначеного прокурором
позивача - Долинської міської ради.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
ст.ст. 218, 232 Господарського кодексу
України, ст.ст. 3, 11, 258, 261, 509, 526, 530, 601, 610,
611, 612, 625, 626, 629, 638 Цивільного кодексу
України, керуючись ст.ст. 4-7, 22, 33, 34, 43, 49,
ст. 82 -85, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Долинського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Долинської міської ради до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення
178560 грн. 92 коп. задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Долинської міської ради, пр.
Незалежності, 5, м. Долина, Долинський
район, Івано-Франківська область, 77504
(ідентифікаційний код 04054317) 154792 (сто
п'ятдесят чотири тисячі сімсот
дев'яносто дві) грн. 90 коп. основного
боргу, 5788 (п'ять тисяч сімсот вісімдесят
вісім) грн. 83 коп. 3 % річних, 10680 (десять
тисяч шістсот вісімдесят) грн. 71 коп.
інфляційних нарахувань, 5343 (п'ять тисяч
триста сорок три) грн. 54 коп. пені, про що
видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход
бюджету (одержувач: УДКСУ у м.
Івано-Франківську; код класифікації
доходів бюджету: 22030001; МФО одержувача:
836014; р/р3002; код ЄДРПОУ одержувача:
37952250; назва рахунку - Державний м.
Івано-Франківськ 22030001, назва коду
класифікації доходів: Судовий збір
(Державна судова адміністрація
України, 050); найменування суду:
господарський суд Івано-Франківської
області) 3532 (три тисячі п'ятсот тридцять
дві) грн. 12 коп. судового збору, про що
видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Стягнути з Долинської міської ради, пр.
Незалежності, 5, м. Долина, Долинський
район, Івано-Франківська область, 77504
(ідентифікаційний код 04054317) в доход
бюджету (одержувач: УДКСУ у м.
Івано-Франківську; код класифікації
доходів бюджету: 22030001; МФО одержувача:
836014; р/р3002; код ЄДРПОУ одержувача:
37952250; назва рахунку - Державний м.
Івано-Франківськ 22030001, назва коду
класифікації доходів: Судовий збір
(Державна судова адміністрація
України, 050); найменування суду:
господарський суд Івано-Франківської
області) 39 (тридцять дев'ять) грн. 10 коп.
судового збору, про що видати наказ
після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.06.14

Суддя
Неверовська Л. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Озарко Л. Р. 19.06.14