ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014
Справа № 917/456/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Волинська фондова
компанія", вул. Вахтангова, 16, м. Луцьк,
Волинська обл., 43006

до Виробничо-торговельного
підприємства "Бізнесконтакт", вул.
Фрунзе, 42, м. Червонозаводське,
Лохвицький р-н, Полтавська обл., 37240

про стягнення 67 039,55 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: Дзюрило А.Р., довіреність
№ 761 від 28.12.2012 р., паспорт серії НОМЕР_1
виданий Луцьким РВ УМВС України у
Волинській області 20.11.1996 р.;

від відповідача: не з'явилися.

03.06.2014 р. у судовому засіданні
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення, залучено її до
матеріалів справи та повідомлено про
термін виготовлення повного тексту
судового рішення.

Суть спору : розглядається позов
Приватного акціонерного товариства
"Волинська фондова компанія" про
стягнення з Виробничо-торговельного
підприємства "Бізнесконтакт" 67 039,55 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 11.11.2013 р. між сторонами
Договору поставки № 693, з яких : 61 254,00
грн. основна заборгованість, 3 524,21 грн.
25% річних за період з 07.12.2013 р. по 28.02.2014
р., 428,78 інфляційні втрати за період з
07.12.2013 р. по 31.01.2014 р., 1 832,56 грн. пеня за
період з 07.12.2013 р. по 28.02.2014 р..

Відповідач представництво у судове
засідання вдруге не забезпечив, причин
щодо цього суду не повідомив. Останній
відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №
18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" був належним чином та
завчасно повідомлений про дату, час і
місце проведення судових засідань, а
також про покладені на нього обов'язки,
про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, закінчення встановленого ст. 69
ГПК України строку вирішення спору з
урахуванням ч. 3 ст. 69 України, суд не
оцінює вказані обставини як підставу
для подальшого відкладення розгляду
справи. Спір розглядається за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Відповідач надав суду заперечення на
позов вх. № 4929 від 15.04.2014 р., за мотивами
якого позов не визнає, та просить суд :

- витребувати у позивача оригінал
видаткової накладної № від 18.11.2013
р.. Дане клопотання судом відхилено,
оскільки на виконання вимог п. 4 ухвали
суду від 18.03.2014 р. про порушення
провадження у даній справі супровідним
листом № 195 від 02.04.2014 р. (вх. № 4621 від
09.04.2014 р.) оригінали додаткові до
позовної заяви, в тому числі і вказана
видаткова накладна, надані позивачем
суду на огляд;

- призначити експертизу видаткової
накладної № від 18.11.2013 р.. Судом
дане клопотання відхиляється за
обґрунтуванням, наведеними у
мотивувальній частині даного рішення.

Позивач надав суду заяву вх. № 7061 від
03.06.2014 р. про збільшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
просить суд стягнути з
Виробничо-торговельного підприємства
"Бізнесконтакт" 76 970,25 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 11.11.2013 р. між сторонами
Договору поставки № 693, з яких : 61 254,00
грн. основна заборгованість, 7 509,92 грн.
25% річних за період з 07.12.2013 р. по 03.06.2014
р., 3 797,75 інфляційні втрати за період з
грудня 2013 р. по квітень 2014 р., 4 408,58 грн.
пеня за період з 07.12.2013 р. по 03.06.2014 р..

За приписами ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог.
Оскільки вказана заява позивача
вчинена з дотриманням відповідних
процесуальних норм, суд приймає її до
розгляду в даному позовному
провадженні. Спір розглядається в
межах предмету спору в редакції заяви
позивача вх. № 7061 від 03.06.2014 р. про
збільшення розміру позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін
(відповідача - у судовому засіданні
15.04.2014 р., позивача - у судовому
засіданні 03.06.2014 р.), оцінивши надані
документальні докази, суд,

встановив:

11.11.2013 р. між Приватним акціонерним
товариством "Волинська фондова
компанія" (продавець) та
Виробничо-торговельним підприємством
"Бізнесконтакт" (покупець) було
укладено Договір поставки № 693 (а.с. 10-11,
далі - Договір поставки № 693), за умовами
якого Приватне акціонерне товариство
"Волинська фондова компанія"
(продавець) зобов'язувалося передати у
власність покупцеві, а
Виробничо-торговельне підприємство
"Бізнесконтакт" (покупець)
зобов'язувалося прийняти та оплатити
товар.

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне:

- попереднє найменування товару :
пальник. Остаточне найменування товару
за даним договором визначається згідно
з видатковою накладною (п. 1.2 Договору
поставки № 693);

- ціна за одиницю товару 57 754,00 грн.,
одиниця вимру - штука, кількість товару
- один (п. 1.3- п. 1.4 Договору поставки № 693);

- форма, порядок і термін оплати за
товар : безготівковий розрахунок,
оплата 100% до 06 грудня 2013 року (п. 1.7
Договору поставки № 693);

- продавець зобов'язується
провести покупцю роботи по
встановленню даного товару на Мобільну
зерносушарку PRT 250 МЕ, а покупець
зобов'язується до 6 грудня 2013 року
оплатити продавцеві вартість
зазначених робіт в розмірі 3 500,00 грн. (п.
1.12 Договору поставки № 693);

- у разі прострочення оплати
товару або оплати рахунків,
виставлених продавцем відповідно до
пунктів 1.12, 4.8, 4.12, 4.13 цього Договору
(оплата не гарантійного сервісного
обслуговування та/чи безпідставного
виклику представника сервісного
центру, продавця та/чи періодичного
технічного обслуговування), покупець
зобов'язується сплатити продавцю пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ за кожен день прострочення від суми
заборгованості, а також двадцять п'ять
відсотків річних від простроченої суми
відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 2.1
Договору поставки № 693);

- приймання товару по кількості та
якості проводиться продавцем в момент
його отримання. Покупець зобов'язаний
перевірити комплектність, пломби на
ньому (при наявності ), а також
відсутність ознак пошкодження товару і
у випадку їх виявлення негайно, до
закінчення приймання, письмово заявити
продавцю про них. При відсутності такої
заяви товар вважається прийнятим
покупцем по кількості та якості без
зауважень (п. 3.1 Договору поставки № 693);

- договір набирає чинності з
моменту його підписання. термін дії
договору встановлюється до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за даним договором (п. 7.1 Договору
поставки № 693).

Факт виконання позивачем договірних
зобов'язань з поставки товару
підтверджується видатковою накладною
№ 000003787 від 18.11.2013 р. (а.с. 14), факт
виконання позивачем договірних
зобов'язань з проведення робіт по
встановленню даного товару на Мобільну
зерносушарку PRT 250 МЕ підтверджується
актом виконаних робіт від 14-15.11.2013 р.
(а.с. 12). Дані первинні документи
підписані представниками сторін та
скріплені печатками сторін, судом
оглянуто оригінали останніх та
встановлено, що залучені до позовної
заяви копії відповідають оригіналам.

Факт отримання представником
відповідача товару від позивача -
пальника у кількості одна штука -
підтверджується довіреністю № 97 від
05.11.2013 р. (а.с. 13).

З огляду на невиконання відповідачем
зобов'язань щодо оплати товару та робіт
по його встановленню позивач звернувся
до останнього з претензією № 71 від
06.02.2014 р. (а.с. 15), у якій вимагав сплатити
протягом трьох днів з дня її одержання
61 254,00 грн., з яких : 57 754,00 грн.
заборгованість по оплаті ціни товару, 3
500,00 грн. - заборгованість по оплаті
сервісних робіт.

За даними позивача на момент
пред'явлення позову до суду в порушення
умов Договору поставки № 693 відповідач
вартість товару та сервісних робіт не
оплатив, на претензію не відреагував,
заборгованість останнього складає 61
254,00 грн..

Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача (в редакції
заяви вх. № 7061 від 03.06.2014 р. про
збільшення розміру позовних вимог) 76
970,25 грн. заборгованості, що виникла
внаслідок неналежного виконання
останнім умов укладеного 11.11.2013 р. між
сторонами Договору поставки № 693, з
яких : 61 254,00 грн. основна
заборгованість, 7 509,92 грн. 25% річних за
період з 07.12.2013 р. по 03.06.2014 р., 3 797,75
інфляційні втрати за період з грудня
2013 р. по квітень 2014 р., 4 408,58 грн. пеня за
період з 07.12.2013 р. по 03.06.2014 р..

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного
між сторонами Договору поставки № 693,
кореспондуючи права та обов'язки його
сторін, суд дійшов висновку, що оцінка
правомірності заявлених вимог має
здійснюватись з урахуванням приписів
законодавства, які регламентують
правовідносини з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного
Кодексу України). Покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
якщо строк виконання боржником
зобов'язання не встановлений, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час, а боржник повинен
виконати таке зобов'язання у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ст. 530
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав
зобов'язання за Договором поставки № 693
: поставив відповідачеві товар за
видатковою накладною № 000003787 від 18.11.2013
р. (а.с. 14), та виконав роботи по
встановленню даного товару на Мобільну
зерносушарку PRT 250 МЕ, що
підтверджується актом виконаних робіт
від 14-15.11.2013 р. (а.с. 12). Дані первинні
документи підписані представниками
сторін та скріплені печатками сторін,
судом оглянуто оригінали останніх та
встановлено, що залучені до позовної
заяви копії відповідають оригіналам.
Факт отримання представником
відповідача товару від позивача -
пальника у кількості одна штука -
підтверджується довіреністю № 97 від
05.11.2013 р. (а.с. 13).

В свою чергу, відповідач в порушення
прийнятих на себе зобов'язань за
вказаним Договором поставки № 693 та
приписів ст. 663 Цивільного кодексу
України не оплатив товар та вартість
робіт з його встановлення у визначені
договором купівлі-продажу строки.

Отже, з аналізу наведених норм права та
поданих доказів, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги щодо
стягнення з першого відповідача 61 254,00
грн., з яких : 57 754,00 грн. заборгованість
по оплаті ціни товару, 3 500,00 грн. -
заборгованість по оплаті сервісних
робіт, підтверджені документально та
нормами матеріального права,
відповідачами не спростовані, а тому
підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У п. 2.1 Договору поставки № 693 сторони
узгодили, що у разі прострочення оплати
товару або оплати рахунків,
виставлених продавцем відповідно до
пунктів 1.12, 4.8, 4.12, 4.13 цього Договору,
покупець зобов'язується сплатити
продавцю двадцять п'ять відсотків
річних від простроченої суми
відповідно до ст. 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 7 509,92 грн.
25% річних за період з 07.12.2013 р. по 03.06.2014 р.
та 3 797,75 інфляційних втрат за період з
грудня 2013 р. по квітень 2014 р. включно,
суд прийшов до висновку, що розмір
вимог позивача в цій частині є вірним
(розрахунок суми пені здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5"). При цьому суд виходив з
презумпції правомірності правочину,
встановленого ст. 204 Цивільного кодексу
України та меж ціни позову, що
визначені позивачем.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549
Цивільного кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України. Відповідно до
ст. 230 Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231
Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

У п. 2.1 Договору поставки № 693 сторони
узгодили, що у разі прострочення оплати
товару або оплати рахунків,
виставлених продавцем відповідно до
пунктів 1.12, 4.8, 4.12, 4.13 цього Договору,
покупець зобов'язується сплатити
продавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення від суми заборгованості.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 4 408,58 грн. пені за період з
07.12.2013 р. по 03.06.2014 р., суд прийшов до
висновку, що заявлений розмір пені
відповідає вимогам Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України та Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
(розрахунок суми пені здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Посилання відповідача в обґрунтування
заперечення проти позову на отримання
товару - пальника - згідно умов договору
поставки № 551к, укладеного між
сторонами 09.09.2013 р. (а.с. 31-32) в порядку
гарантійного обслуговування Мобільної
зерносушарки PRT 250 МЕ, матеріалами
справи не доведено.

Так, дані твердження документально не
підтверджені, видаткова накладна №
000003787 від 18.11.2013 р. та акт виконаних
робіт від 14-15.11.2013 р. містять посилання
саме на Договір поставки № 693, листом №
811 від 08.11.2013 р. позивач повідомив
відповідача про те, що зазначений
останнім випадок не є гарантійним за
умовами Договору поставки № 551к,
укладеного між сторонами 09.09.2013 р. та
виник внаслідок порушення
відповідачем вимог
нормативно-технічної документації. В
свою чергу, відповідач листом № 132 від
11.11.2013 р. погодився на ремонт придбаної
за Договором поставки № 551к Мобільної
зерносушарки PRT 250 МЕ за власний рахунок
(а.с. 61). Серед іншого, судом оцінено
пояснення позивача (п. 1 відзиву на
заперечення № 282 від 15.05.2014 р., вх. № 6466
від 21.05.2014 р.) щодо фактичної поставки
товару 14.11.2013 р., початок робіт по
встановленню та настройці даного
товару на Мобільну зерносушарку PRT 250
МЕ 14.11.2013 р., які закінчено 15.11.2013 р., що
підтверджується актом виконаних робіт
від 14-15.11.2013 р., проте відображення у
бухгалтерському обліку позивача даної
господарської операції відбулося
18.11.2013 р. (дата підписання видаткової
накладної).

За приписами ст. 9 Закону України від
16.07.1999 р. № 996-XIV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
(із змінами та доповненнями) підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Як зазначалося в описовій частині
даного рішення, відповідач у
запереченні на позов вх. № 4929 від 15.04.2014
р. просив суд призначити експертизу
видаткової накладної № від 18.11.2013
р.. Судом дане клопотання відхиляється
за наступним обґрунтуванням :

- строк розгляду справи № 917/456/17 з
урахуванням приписів ч. 3 ст. 69 ГПК
України закінчився, за приписами ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифікована
Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР)
кожному гарантоване право на розгляд
його справи упродовж розумного строку.
При цьому відповідач без пояснення
причин не забезпечив представництво у
судові засідання 15.05.2014 р. та 03.06.2014 р., на
які суд відкладав вирішення цього
клопотання, що унеможливило відбір
відповідних зразків почерку (підпису)
особи, яка підлягає ідентифікації, а
також зразків ідентифікації печатки
згідно вимог Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень (наказ Міністерства
юстиції України від 8 жовтня 1998 року №
53/5, зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 3 листопада 1998 р. за №
705/3145 із змінами та доповненнями);

- на акті виконаних робіт від
14-15.11.2013 р. по встановленню та настройці
пальника (товару, що отриманий за
видатковою накладною № від 18.11.2013
р.) на Мобільну зерносушарку PRT 250 МЕ
наявні підписи представників сторін та
наявний відбиток печатки
Виробничо-торговельного підприємства
"Бізнесконтакт", вірність яких
відповідачем під сумнів на ставиться, в
той час як у п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання
практики призначення судової
експертизи" (із змінами та
доповненнями) роз'яснено, що судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування;

- у разі наявності нововиявлених
обставин відповідач має право
звернутися із заявою про перегляд
даного рішення в порядку ст. 112, ст. 113
ГПК України.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи інших
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 61 254,00 грн.
основного боргу, 7 509,92 грн. 25% річних за
період з 07.12.2013 р. по 03.06.2014 р., 3 797,75
інфляційних втрат за період з грудня
2013 р. по квітень 2014 р., 4 408,58 грн. пені за
період з 07.12.2013 р. по 03.06.2014 р.
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 2 ст. 49 ГПК України
понесені позивачем судові витрати при
поданні позову з оплати судового збору
в сумі покладаються на відповідача.

Надані на огляд суду оригінали
письмових доказів (додаткові до
позовної заяви) в порядку ст. 40 ГПК
України повертаються позивачеві.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 40, 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Виробничо-торговельного
підприємства "Бізнесконтакт" (вул.
Фрунзе, 42, м.
Червонозаводське, Лохвицький р-н,
Полтавська обл., 37240), ідентифікаційний
код юридичної особи 23687258 на користь
Приватного акціонерного товариства
"Волинська фондова компанія" (вул.
Вахтангова, 16, м. Луцьк, Волинська обл.,
43006), ідентифікаційний код юридичної
особи 13356951 : 61 254,00 грн. основного боргу,
7 509,92 грн. 25% річних, 3 797,75 інфляційних
втрат, 4 408,58 грн. пені та 1 827,00 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

3. Повернути Приватному акціонерному
товариству "Волинська фондова
компанія" (вул. Вахтангова, 16, м. Луцьк,
Волинська обл., 43006) в порядку ст. 40 ГПК
України оригінали письмових доказів :
Договір поставки № 693 від 11.11.2013 р. на 2
арк., акт виконаних робіт від 15.11.2013 р. на
1 арк.; довіреність № 97 від 05.11.2013 р. на 1
арк.; видаткова накладна № 000003787 від
18.11.2013 р. на 1 арк.; претензія № 71 від
06.02.2014 р. з повідомленням про вручення
на 2 арк..

Повне рішення складене 10.06.2014 р..

СУДДЯ

О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.