ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 червня 2014 р. Справа №
903/429/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галичина - Табак",
м. Івано-Франківськ

до відповідача: 1. Приватного
акціонерного товариства "Люботинський
завод "Продтовари", Харківська обл., м.
Люботин

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю " ТД Міжрегіональні
ресурси", м. Луцьк

про заборону виробництва і продажу
продукції з неправомірно використаним
позначенням

Суддя Кравчук А.М.

Представники:

від позивача: Дворський В.М.,
довіреність № 238-01 від 08.11.2012 року,
Сухомлин Л.О., довіреність № 107-01 від
06.05.2014 року, Козак А.Ю., довіреність від
17.06.2014 року

від відповідача 1: н/з

від відповідача 2: Собковський С.С.,
договір про надання правової допомоги
від 21.05.2014 року

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК
України роз'яснено процесуальні права
та обов'язки сторін.

Суть спору: позивач - ТОВ
"Галичина-Табак" звернувся до
господарського суду Волинської
області з позовною заявою, в якій
просить:

1. Вилучити за місцем знаходження у ПАТ
"Люботинський завод "Продтовари" та ТОВ
"Міжрегіональні ресурси" виявлену всю
алкогольну продукцію "ІНФОРМАЦІЯ_3"
"ІНФОРМАЦІЯ_4", виготовлену та введену у
цивільний оборот з неправомірно
використаним позначенням та знищити
таку продукцію;

2. Заборонити відповідачу 1 ПАТ
"Люботинський завод "Продтовари" при
виробництві та реалізації горілки
"ІНФОРМАЦІЯ_3" додатково наносити
будь-які словесні та будь-які окремі
інші елементи позначення на знак для
товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_3" за
Свідоцтвом на знак для товарів та
послуг № НОМЕР_1 від 10.12.2013
року;

3. Заборонити відповідачу 2 ТОВ
"Міжрегіональні ресурси"
реалізовувати горілку "ІНФОРМАЦІЯ_3" з
додатково нанесеними будь-якими
словесними та будь-якими окремими
іншими елементами позначення знака для
товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_3" за
Свідоцтвом на знак для товарів та
послуг № НОМЕР_1 від 10.12.2013 року;

Позовна заява обгрунтована
неправомірним на думку позивача
маркуванням відповідачами горілки
"ІНФОРМАЦІЯ_3" "ІНФОРМАЦІЯ_4" із
застосуванням додаткових, не
зазначених у Свідоцтві № НОМЕР_1 від
10.12.2013 року словесних та інших
елементів позначення у спосіб,
настільки схожий на той, в який маркує
свою горілку ТОВ "НВП "Гетьман" -
ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" Оригінальна,
що призводить до її копіювання,
змішування з іншим виробником та до
введення в оману споживачів.

ПАТ "Люботинський завод "Продтовари" у
запереченнях № 345 від 23.05.2014 року
позовні вимоги не визнає, просить
відмовити у задоволенні позову,
оскільки: 24.01.2012 року ПАТ "Люботинський
завод "Продтовари" отримало ліцензію на
право виробництва алкогольних напоїв
№ 585. Для випуску горілки "ІНФОРМАЦІЯ_4"
під товарним знаком "ІНФОРМАЦІЯ_3",
рецептура якої затверджена
Міністерством аграрної політику
України 23.04.2008 року, отримано додатки до
ліцензії № 585, згідно яких, на підставі
ліцензійного договору № 13/12-01 від 13.12.2013
року про використання знака для
товарів і послуг власник Свідоцтва №
НОМЕР_1 від 10.12.2013 року - ОСОБА_5 надав ПАТ
"Люботинський завод "Продтовари" не
виключну ліцензію на користування
знаком для товарів і послуг
"ІНФОРМАЦІЯ_3" на строк дії даного
договору.

ТОВ "ТД Міжрегіональні ресурси" у
запереченнях № К-49 від 23.05.2014 року та
представник у судовому засіданні
позовну заяву вважає безпідставною та
такою, що не підлягає до задоволення,
оскільки ст. 16 ЗУ "Про охорону прав на
знаки для товарів та послуг"
встановлено, що саме свідоцтво на знак
для товарів і послуг надає його
власнику виключне право забороняти
іншим особам використовувати знак без
його згоди, проте позивач не надав суду
жодних доказів, які б засвідчили
належність йому права інтелектуальної
власності на знак для товарів і послуг
ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" Оригінальна
чи права на її захист. Тому ТОВ "ТД
Міжрегіональні ресурси" правомірно
використовує зареєстрований знак
"ІНФОРМАЦІЯ_3" у своїй господарській
діяльності. ТОВ "Галичина-Табак" не є
належним позивачем, оскільки не є
заявником спірного знака. Подав
клопотання № К-54 від 27.05.2014 року про
стягнення з позивача витрат на послуги
адвокати в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Позивач подав клопотання від 13.06.2014
року №157-01 про відкладення розгляду
справи у зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності заступником
генерального директора з правових
питань ТОВ "Галичина-Табак" Дворським
В.М., якого уповноважено на участь у
даній справі та скасовано довіреність
попереднього представника Деркача Д.В.
Проте, у судове засіданні представники
позивача з'явилися, заявили усне
клопотання про відкладення розгляду
справи для ознайомлення з
запереченнями відповідачів, оскільки
останні на адресу позивача не
надходили.

Судом клопотання про відкладення
розгляду справи відхилено як
необгрунтоване, оскільки заперечення
на позовну заяву були озвучені у
минулому судовому засіданні, яке
проводилося за участю представників
сторін, позивач мав достатньо часу для
ознайомлення з матеріалами справи, в
тому числі з запереченнями
відповідачів. Судове засідання 28.05.2014
року відкладено, зокрема, для надання
можливості позивачу ознайомитися з
запереченнями відповідачів.

Згідно ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
і основоположних свобод та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, 1950 року, учасником якої є
Україна, кожен при вирішенні судом
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на судовий розгляд
упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору (§ 66-69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
України").

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача 2, дослідивши
матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Статтею 154 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) встановлено,
що відносини, пов'язані з використанням
у господарській діяльності та охороною
прав інтелектуальної власності,
регулюються цим Кодексом та іншими
законами. До відносин, пов'язаних з
використанням у господарській
діяльності прав інтелектуальної
власності, застосовуються положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами.

Відповідно до статті 418 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
право інтелектуальної власності - це
право особи на результат
інтелектуальної, творчої діяльності
або на інший об'єкт права
інтелектуальної власності, визначений
цим Кодексом та іншим законом. Право
інтелектуальної власності становлять
особисті немайнові права
інтелектуальної власності та (або)
майнові права інтелектуальної
власності, зміст яких щодо певних
об'єктів права інтелектуальної
власності визначається цим Кодексом та
іншим законом. Право інтелектуальної
власності є непорушним. Ніхто не може
бути позбавлений права
інтелектуальної власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 420 ЦК
України до об'єктів права
інтелектуальної власності, зокрема,
належать комерційні (фірмові)
найменування, торговельні марки (знаки
для товарів і послуг), географічні
зазначення.

Відповідно до статті 492 ЦК України
торговельною маркою може бути будь-яке
позначення або будь-яка комбінація
позначень, які придатні для вирізнення
товарів (послуг), що виробляються
(надаються) однією особою, від товарів
(послуг), що виробляються (надаються)
іншими особами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг»
знак - позначення, за яким товари і
послуги одних осіб відрізняються від
товарів і послуг інших осіб;
зареєстрований знак - знак, на який
видано свідоцтво; пріоритет заявки
(пріоритет) - першість у поданні заявки.

За приписами статті 5 Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг» правова охорона надається
знаку, який не суперечить публічному
порядку, принципам гуманності і моралі,
та на який не поширюються підстави для
відмови в наданні правової охорони,
встановлені цим Законом. Об'єктом знака
може бути будь-яке позначення або
будь-яка комбінація позначень. Такими
позначеннями можуть бути, зокрема,
слова, у тому числі власні імена,
літери, цифри, зображувальні елементи,
кольори та комбінації кольорів, а також
будь-яка комбінація таких позначень.

Відповідно до частин першої та другої
статті 494 ЦК України набуття права
інтелектуальної власності на
торговельну марку засвідчується
свідоцтвом. Обсяг правової охорони
торговельної марки визначається
наведеними у свідоцтві її зображенням
та переліком товарів і послуг, якщо
інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої та другої
статті 16 Закону України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг»
права, що випливають із свідоцтва,
діють від дати подання заявки.
Свідоцтво надає його власнику право
використовувати знак та інші права,
визначені цим законом.

Частиною другою статті 157 ГК України
встановлено, що використанням
торговельної марки у сфері
господарювання визнається
застосування її на товарах та при
наданні послуг, для яких вона
зареєстрована, на упаковці товарів, у
рекламі, друкованих виданнях, на
вивісках, під час показу експонатів на
виставках і ярмарках, що проводяться в
Україні, у проспектах, рахунках, на
бланках та в іншій документації,
пов'язаній з впровадженням зазначених
товарів і послуг у господарський
(комерційний) обіг.

Відповідно до ст. 61 Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності" № 12 від
17.10.2012 року, оскільки згідно з пунктом 1
статті 16 Закону України "Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг" з
датою подання заявки на знак
пов'язується виникнення прав, які
випливають із свідоцтва про право
власності на знак, у вирішенні питання
про момент виникнення у власника
свідоцтва на знак для товарів і послуг
права забороняти його використання
іншими особами господарському суду
необхідно точно з'ясовувати дату
подання заявки на знак і дату видачі
відповідного свідоцтва.

15.11.2013 року між позивачем та ТОВ
Науково-виробниче підприємство
"Гетьман" (замовник) укладено договір
про виробництво й поставку алкогольних
напоїв, відповідно до якого замовник
доручає виконавцю здійснювати
виробництво алкогольних напоїв,
зокрема, горілки "ІНФОРМАЦІЯ_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 Оригінальна" згідно
рецептури та технологічної інструкції,
затвердженими Міністерством аграрної
політики та продовольства України
10.10.2013 року, № 12970/6/99-99-21-02-15 (а.с. 14-22).

Згідно з п.1 ст.16 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг» права, що випливають із
свідоцтва, діють від дати подання
заявки.

25.07.2013 року ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ТОВ "Науково-виробниче
підприємство "Гетьман" подано заявку №
m2013 13201 про реєстрацію знака для товарів
і послуг України - "ІНФОРМАЦІЯ_1",
"ІНФОРМАЦІЯ_2" (комбіноване) (а.с. 24-26).

Позивач в обґрунтування своєї позиції
у справі вказує на те, що нещодавно йому
стало відомо, що на ринку алкогольної
продукції у Волинській області
з'явився в продажі новий сегмент
горілки з комбінованим позначенням
"ІНФОРМАЦІЯ_3" "ІНФОРМАЦІЯ_4", що
насправді не відповідає
зареєстрованому комбінованому
позначенню для цього знаку для товарів
і послуг, оскільки відповідачі
здійснюють маркування своєї горілки із
застосуванням додаткових словесних та
інших елементів позначення, не
відображених на картинці,
зареєстрованій за свідоцтвом № НОМЕР_1
від 10.12.2013 року, за відсутності
розробленої у встановленому законом
порядку рецептури, а тому, є копією
позначення горілки ІНФОРМАЦІЯ_1
"ІНФОРМАЦІЯ_2" Оригінальна. З етикетки
та контр-етикетки цієї горілки
"ІНФОРМАЦІЯ_3" "ІНФОРМАЦІЯ_4" вбачається,
що її замовником і продавцем є ТОВ
"Міжрегіональні ресурси", виробником -
ПАТ "Люботинський завод "Продтовари".
При цьому, під час введення в
господарський обіг зазначеної
продукції відповідачами
використовується етикетка, яка схожа
на стільки, що її можна сплутати із
етикеткою, розробленою на замовлення
ОСОБА_7 та ТОВ "Науково-виробниче
підприємство "Гетьман", і яка є
промисловою власністю виробника.

08.04.2014 року позивачем на адресу
відповідачів направлена вимога про
припинення введення в оману
споживачів, яка залишена без відповіді
та задоволення (а.с. 36-37)

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно свідоцтва України на знак для
товарів та послуг № НОМЕР_1 від 10.12.2013
року, виданого Державною службою
інтелектуальної власності за заявкою
№ m201308156 від 08.05.2013 року, надано правову
охорону як знаку для товарів і послуг
комбінованому позначенню
"ІНФОРМАЦІЯ_3". Право власності на
зареєстрований знак належить
ОСОБА_5.(а.с. 45-47).

Відповідно до ліцензійного договору №
11/12-01 від 11.12.2013 року, укладеного між
ОСОБА_5 (ліцензіаром) та ТОВ "ТД
Міжрегіональні ресурси"(ліцензіатом,
ліцензія на право оптової торгівлі
алкогольними напоями, крім сидру та
перрі № 013996 від 06.07.2012 року, а.с. 52),
ліцензіар надає ліцензіату на строк
дій даного договору (до 31.12.2014 року, п. 5.1)
на платній основі, виключну ліцензію на
користування знаком для товарів та
послуг, що охороняється свідоцтвом №
НОМЕР_1 від 10.12.2013 року, для позначення
товарів, що виготовляються за
замовленнями ліцензіата і
реалізуються ним. Ліцензіат є
ексклюзивним дистриб'ютором продукції,
позначеної знаком для товарів та
послуг "ІНФОРМАЦІЯ_3" на території
України (п. 1.1, 1.3 договору, а.с. 48-51).

Відповідно до ліцензійного договору №
13/12-01 від 13.12.2013 року, укладеного між
ОСОБА_5 (ліцензіаром) та ПАТ
"Люботинський завод "Продтовари"
(ліцензіатом, ліцензія на виробництво
алкогольних напоїв № 565322 від
24.01.2012 року, а.с. 57-59), ліцензіар надає
ліцензіату на строк дії даного
договору (до 31.12.2014 року, п. 5.1) на платній
основі, не виключну ліцензію на
користування знаком для товарів та
послуг, що охороняється свідоцтвом №
НОМЕР_1 від 10.12.2013 року, для позначення
товарів, що виготовляються та
збуваються. Ліцензіат постачає
продукцію, позначену знаком для
товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_3",
виключно ТОВ "ТД Міжрегіональні
ресурси" на підставі відповідного
договору поставки. (п. 1.1, 1.3 договору,
а.с. 61-64).

14.04.2008 року Міністерством аграрної
політики України затверджено
рецептуру горілки "ІНФОРМАЦІЯ_4",
розроблену ПАТ "Люботинський завод
"Продтовари".

Відповідно до ч.4 ст. 16 ЗУ "Про охорону
прав на знаки для товарів то послуг"
використанням знака визнається:

- нанесення його на будь-який товар, для
якого знак зареєстровано, упаковку, в
якій міститься такий товар, вивіску,
пов'язану з ним, етикетку, нашивку,
бирку чи інший до товару предмет,
зберігання такого товару із зазначеним
нанесенням знака з метою пропонування
для продажу, продаж, імпорт (ввезення)
та експорт (вивезення);

- застосування його під час
пропонування та надання будь-якої
послуги, для якої знак зареєстровано;

- застосування його в діловій репутації
чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Знак визнається використаним, якщо
його застосовано у формі
зареєстрованого знака, а також у формі,
що вирізняється від зареєстрованого
знака лише окремими елементами, якщо це
не змінює в цілому відмінності знака.

Згідно п. 59 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності" № 12 від
17.10.2012 року відповідно до пункту 4
статті 5 Закону України "Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг"
обсяг правової охорони, що надається,
визначається зображенням знака та
переліком товарів і послуг, внесених до
Державного реєстру свідоцтв України на
знаки для товарів і послуг, і
засвідчується свідоцтвом з наведеними
у ньому копією внесеного до названого
реєстру зображення знака та переліком
товарів і послуг.

Згідно ч. 5 ст. 16 ЗУ "Про охорону прав на
знаки для товарів то послуг"
встановлено, що свідоцтво надає його
власнику виключне право забороняти
іншим особам використовувати без його
згоди, якщо інше не передбачено цим
Законом: зареєстрований знак стосовно
наведених у свідоцтві товарів і послуг;
зареєстрований знак стосовно товарів і
послуг, споріднених з наведеними у
свідоцтві, якщо внаслідок такого
використання можна ввести в оману щодо
особи, яка виробляє товари чи надає
послуги; позначення, схоже із
зареєстрованим знаком, стосовно
наведених у свідоцтві товарів і послуг,
якщо внаслідок такого використання ці
позначення і знак можна сплутати;
позначення, схоже із зареєстрованим
знаком, стосовно товарів і послуг,
споріднених з наведеними у свідоцтві,
якщо внаслідок такого використання
можна ввести в оману щодо особи, яка
виробляє товари чи надає послуги, або
ці позначення і знак можна сплутати.

Свідоцтво надає його власнику виключне
право забороняти іншим особам
використовувати без його згоди, якщо
інше не передбачено цим Законом.:

- зареєстрований знак стосовно
наведених у свідоцтві товарів і послуг;

- зареєстрований знак стосовно товарів
і послуг, споріднених з наведеними у
свідоцтві, якщо внаслідок такого
використання можна ввести в оману щодо
особи, яка виробляє товари чи надає
послуги;

- позначення схоже із зареєстрованим
знаком, стосовно товарів і послуг, якщо
внаслідок такого використання ці
позначення і знак можна сплутати;

- позначення, схоже із зареєстрованим
знаком, стосовно товарів і послуг,
споріднених з наведеними у свідоцтві,
якщо внаслідок такого використання
можна ввести в оману щодо особи, яка
виробляє товари чи надає послуги, або
ці позначення і знак можна сплутати.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності" № 12 від
17.10.2012 року з огляду на приписи статті 33
ГПК щодо обов'язку доказування і
подання доказів господарському суду у
вирішенні питання про те, якій стороні
належить доводити обставини, що мають
значення для справи про захист
авторського права чи суміжних прав,
слід враховувати, зокрема, що позивач
повинен довести належність йому
авторського права та/або суміжних прав
чи права на їх захист, а також факт
використання об'єктів даних прав
відповідачем.

Частиною 2 п. 67 вищезгаданої постанови
передбачено, що Державна реєстрація
прав інтелектуальної власності на знак
для товарів і послуг (торговельну
марку) засвідчується свідоцтвом
України на знак для товарів і послуг, з
видачею якого закон і пов'язує набуття
відповідних прав. Отже, оскільки право
інтелектуальної власності на знак для
товарів і послуг (торговельну марку)
набувається з моменту відповідної
реєстрації, то й договір про передання
виключних майнових прав на такий об'єкт
хоча й має виконуватися сторонами з
моменту його підписання, але
безпосередньо не надає новому
власникові виключних майнових прав на
знак для товарів і послуг (торговельну
марку), які переходять до нього лише з
моменту здійснення державної
реєстрації. Якщо така реєстрація не
відбулася, особа, якій за договором
передавалося право власності на знак
для товарів і послуг (торговельну
марку), не набуває права власника за
свідоцтвом України на знак для товарів
і послуг.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не надав суду жодних доказів,
які б засвідчили належність йому права
інтелектуальної власності на знак для
товарів та послуг ІНФОРМАЦІЯ_1
"ІНФОРМАЦІЯ_2" Оригінальна, чи права на
її захист. В матеріалах справи є докази
подання заявки на знак ІНФОРМАЦІЯ_1
"ІНФОРМАЦІЯ_2", проте дана заявка була
здійснена не позивачем, а ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, та ТОВ
"Науково-виробниче підприємство
"Гетьман", які не є сторонами по даній
справі.

Згідно п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності" № 12 від
17.10.2012 року вибір способу судового
захисту прав інтелектуальної
власності, включаючи такі, як вилучення
та знищення товарів і матеріалів,
введених у цивільний оборот з
порушенням права інтелектуальної
власності, та знарядь, що
використовувалися для виготовлення
таких товарів, здійснюється особою,
якій належить право інтелектуальної
власності.

У зв'язку з відсутністю у позивача
свідоцтва на знак для товарів та послуг
ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2", у останнього
відсутнє право захисту авторських
прав, оскільки лише з видачею свідоцтва
України на знак для товарів і послуг,
закон пов'язує набуття відповідних
прав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Ст. 43 ГПК України встановлює, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оскільки ТОВ "Галичина-Табак" не довів
належними та допустимим доказами право
на звернення до суду з вимогами до
відповідачів, на захист авторських
прав позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Не обгрунтоване позивачем і право на
звернення до суду з вимогою про
заборону відповідачам при виробництві
та реалізації горілки наносити
будь-які словесні та будь-які окремі
інші елементи позначення на знак для
товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_3" за
свідоцтвом (наявність повноважень,
порушення права тощо).

Згідно із ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються, зокрема, з витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката.
Таким чином, ст. 44 ГПК України
передбачає відшкодування сум, що
сплачені стороною за отримання послуг
адвоката, на підставі договору,
укладеного з ним особисто або з
адвокатським об'єднанням, як судові
витрати.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму ВГС
України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування вимог по оплаті послуг
адвоката відповідачем ТОВ "ТД
Міжрегіональні ресурси" подано договір
про надання правової допомоги
(адвокатських послуг) по даній справі
від 21.05.2014 року, квитанцію до
прибуткового касового ордеру № 10 від
26.05.2014 року на суму 3 000 грн. 00 коп.,
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю № 471 від 23.11.2010
року, розрахунок до договору про
надання правової допомоги від 21.05.2014
року.

З урахуванням ціни позову, складності
даного спору, тривалості розгляду
справи та враховуючи думку
представників сторін, суд дійшов
висновку, що заявлена до стягнення сума
судових витрат, пов'язаних з оплатою
послуг адвоката, є доказаною та
обґрунтованою і підлягає задоволенню в
розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Оскільки спір до розгляду суду
доведено з вини позивача, то витрати в
по сплаті судового збору в сумі 4 872 грн.
00 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України
слід віднести на нього.

Ст. 4 Закону України "Про судовий збір"
від 08.07.2011 року встановлено розмір
ставок судового збору, зокрема, за
подання позовної заяви немайнового
характеру до господарського суду
розмір ставки судового збору становить
1 розмір мінімальної заробітної плати.
Станом на 2014 рік розмір мінімальної
заробітної плати становить 1 218 грн. 00
коп.. У даній позовній заяві судовий
збір, за чотири немайнові вимоги
становить 4 872 грн. До позовної заяви
додано платіжні доручення № 756 від
29.04.2014 року про сплату судового збору в
розмірі 1827 грн. 00 коп., № 757 від 29.04.2014
року про сплату судового збору в
розмірі 1827 грн. 00 коп., № 758 від 29.04.2014
року про сплату судового збору в
розмірі 1827 грн. 00 коп., № 759 від 29.04.2014
року про сплату судового збору в
розмірі 1827 грн. 00 коп.

Зайво сплачені 2 436 грн. 00 коп. судових
витрат підлягають поверненню позивачу
згідно ст. 7 Закону України "Про судовий
збір".

Господарський суд, керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України , -

в и р і ш и в:

1. У позові відмовити.

2. Управлінню державної казначейської
служби України у місті Луцьку
повернути з державного бюджету
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Галичина-Табак" ( м.
Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 8,
)

- 2 436 грн. 00 коп. (дві тисячі
чотириста тридцять шість грн. 00 коп.)
судового збору, зайве сплаченого
платіжними дорученнями № 756 від 29.04.2014
року про сплату судового збору в
розмірі 1827 грн. 00 коп., № 757 від 29.04.2014
року про сплату судового збору в
розмірі 1827 грн. 00 коп., № 758 від 29.04.2014
року про сплату судового збору в
розмірі 1827 грн. 00 коп., № 759 від 29.04.2014
року про сплату судового збору в
розмірі 1827 грн. 00 коп. (оригінали
платіжних доручень знаходяться у
справі № 903/429/14).

3. Підставою для повернення судового
збору є дане рішення, підписане суддею
та засвідчене гербовою печаткою
господарського суду Волинської
області.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галичина-Табак" (м.
Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 8,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "ТД
Міжрегіональні ресурси" (
Волинська обл., Ківерцівський р-н., м.
Ківерці, вул. Шевченка, буд. 35, )

- 3 000 грн. 00 коп. (три тисячі грн. 00
коп.) витрат на послуги адвоката.

5. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення

складений 19.06.2014 року

Суддя А. М.
Кравчук