КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р. Справа№ 910/1935/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

при секретарі Дмитрина Д.О.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтербуд-2007"

на рішення Господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 р. (повний текст підписано
11.04.2014)

у справі №910/1935/14 (суддя - Картавцева
Ю.В.)

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтербуд-2007"

до відповідача: Антимонопольного
комітету України"

про визнання рішення недійсним

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтербуд-2007» до
Антимонопольного комітету України про
визнання рішення Антимонопольного
комітету недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим що
Рішення Антимонопольного комітету
України від 10.12.2013 р. № 1025-р у справі №
24-26.13/51-13 є незаконним, безпідставним,
необґрунтованим, таким, що прийняте із
порушенням законодавства, оскільки,
по-перше, відповідачем не зазначено,
яка заява була підставою для звернення
до позивача з вимогою про надання
інформації та переліку витребуваних
документів; по-друге, правомірна
відсутність у позивача витребуваних
відповідачем даних обумовлює фактичну
неможливість надання запитуваної
інформації. Оскільки відповідачем не
додержано вимог чинного законодавства
України стосовно порядку перевірки
суб'єктів господарювання, позивач
просить суд визнати недійсним Рішення
Антимонопольного комітету України від
10.12.2013 р. № 1025-р у справі № 24-26.13/51-13.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 року у справі № 910/1935/14 у
задоволенні позову відмовлено.

Вищезазначене рішення місцевого
господарського суду обґрунтовано тим,
що позивачем в порушення вимог
антимонопольного законодавства не
було своєчасно надано контролюючому
органу витребуваної ним інформації без
належних на то підстав.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 07.04.2014 року у справі №
910/1935/14 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду м. Києва в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду
Хрипуна О.О. № 910/1935/14 від 25.04.2014 року
враховуючи, що відповідно до розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу по
справі № 910/1935/14 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Тищенко О.В.,
керуючись ст. ст. 4 6 , 69 Господарського
процесуального кодексу України, п. 3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 26.11.2010
р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів
суддів Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2012р.,
розгляд апеляційної скарги по справі №
910/1935/14 доручено здійснити колегії
суддів у наступному складі: головуючий
суддя - Тищенко О.В., судді Іоннікова
І.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2014 року
було прийнято апеляційну скаргу та
порушено провадження для розгляду у
наступному складі суддів: головуючий
суддя - Тищенко О.В.., судді -Іоннікова
І.А., Чорна Л.В. та призначено до
розгляду на 28.05.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримав,
просив апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 року у справі № 910/1935/14
скасувати, та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти доводів
позивача, викладених в апеляційній
скарзі, просив суд залишити без змін
рішення Господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 року у справі № 910/1935/14.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судових засіданнях з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, Київський апеляційний
господарський суд вважає що рішення
суду першої інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законним і
обґрунтованим з наступних підстав.

У судовому процесі в господарських
судах позивачами і відповідачами
можуть бути підприємства та
організації, зазначені в статті 1 ГПК
України, тобто підприємства, установи,
організації, інші юридичні та фізичні
особи.

Відповідно до статті 2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно з пунктом 3 частини першої
статті 12 ГПК України господарським
судам підвідомчі справи за заявами
органів Антимонопольного комітету
України з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції.

Стаття 29 Господарського кодексу
України визначає, що зловживанням
монопольним становищем вважаються:
нав'язування таких умов договору, які
ставлять контрагентів у нерівне
становище, або додаткових умов, що не
стосуються предмета договору,
включаючи нав'язування товару, не
потрібного контрагенту; обмеження або
припинення виробництва, а також
вилучення товарів з обороту з метою
створення або підтримки дефіциту на
ринку чи встановлення монопольних цін;
інші дії, вчинені з метою створення
перешкод доступу на ринок (виходу з
ринку) суб'єктів господарювання;
встановлення монопольно високих або
дискримінаційних цін (тарифів) на свої
товари, що призводить до порушення прав
споживачів або обмежує права окремих
споживачів; встановлення монопольно
низьких цін (тарифів) на свої товари, що
призводить до обмеження конкуренції.

Згідно ч. 1 ст. 251 Господарського кодексу
України, Антимонопольний комітет
України накладає штрафи на суб'єктів
господарювання - юридичних осіб за
вчинення дій, передбачених статтями 29,
30 і 32 цього Кодексу, ухилення від
виконання або несвоєчасне виконання
рішень Антимонопольного комітету
України чи його територіальних
відділень про припинення порушень
антимонопольно-конкурентного
законодавства, відновлення первинного
стану або зміну угод, що суперечать
антимонопольно-конкурентному
законодавству.

В силу приписів ст.7 Закону України
„Про Антимонопольний комітет України"
для реалізації покладених на нього
завдань Антимонопольний комітет
України, зокрема, має право перевіряти
суб'єктів господарювання щодо
дотримання ними вимог законодавства
про захист економічної конкуренції,
розглядати справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та проводити
розслідування за цими справами,
надавати висновки щодо кваліфікації
дій відповідно до законодавства про
захист економічної конкуренції,
приймати з цього приводу передбачені
законодавством розпорядження та
рішення, проводити дослідження ринку,
визначати межі товарного ринку, а також
становище, в тому числі монопольне
(домінуюче), суб'єктів господарювання
на цьому ринку та приймати відповідні
рішення (розпорядження) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач у межах здійснення
державного контролю за дотриманням
вимог законодавства про захист
економічної конкуренції під час
набуття фізичною особою - громадянином
Російської Федерації ОСОБА_6 контролю
над публічним акціонерним товариством
"Київський річковий порт", що
забезпечує перевищення 50 відсотків
голосів у вищому органі управління
товариства, державним уповноваженим
Комітету на адресу ТОВ "Інтербуд-2007"
була надіслана вимога державного
уповноваженого Комітету про надання
інформації від 21.11.2012 № 24-25/08-12106 (надалі
- Вимога 1), у якій позивачу було
запропоновано протягом 20 календарних
днів з дня отримання Вимоги надати
Комітету запитувану інформацію та
копії документів.

Наведена вимога була доставлена
позивачу 26.11.2012 року, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомлення про вручення
поштового відправлення, проте
позивачем її було проігноровано.

З огляду на неотримання від позивача
необхідної для перевірки інформації,
йому було повторно надіслано вимогу
від 05.03.2013 № 24-25/08-2299 про надання
інформації, в якій було запропоновано у
п'ятиденний строк з дня отримання
вимоги надати Антимонопольному
комітету України інформацію щодо
відносин контролю ТОВ "Інтербуд-2007", з
іншими суб'єктами господарювання та
іншу інформацію і документи, необхідні
для дослідження вищезазначеного
питання.

Згідно з повідомленням про вручення
поштового відправлення останню вимогу
позивачем було отримано 11.03.2013. Проте
товариство не надало відповіді на
вказану вимогу.

Крім того з метою всебічного і повного
з'ясування обставин неподання ТОВ
"Інтербуд-2007" відповідей на Вимоги 1 та 2
було направлено лист від 23.07.2013 №
24-25/08-7237 до Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" (надалі - УДППЗ "Укрпошта") про
надання інформації.

За отриманою від УДППЗ "Укрпошта"
інформацією (лист від 08.08.2013 № 8-24/7283)
з'ясовано, що між ТОВ "Інтербуд-2007" та
УДППЗ "Укрпошта" укладено договір від
01.10.2012 б/н про надання послуг зв'язку з
доставки пошти. Вимогу 1 вручено під
розпис 26.11.2012 року уповноваженому
представнику на одержання пошти ТОВ
"Інтербуд-2007" Васильєвій Т.К. вимогу 2
вручено під розпис 11.03.2013 року
уповноваженому представнику на
одержання пошти ТОВ "Інтербуд-2007"
Васильєвій Т.К.

Таким чином колегія суддів вважає
доведеним факт неподання позивачем у
строки передбачені Вимогами 1 та 2,
запитуваної інформації до
Антимонопольного комітету України.

Виходячи зі змісту статей 22, 22 1 Закону
України "Про Антимонопольний комітет
України" розпорядження, рішення та
вимоги органу Антимонопольного
комітету України, голови
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
щодо подання суб'єктами господарювання
та інш. документів, інформації тощо,
необхідних для виконання цими органами
завдань, передбачених законодавством
про захист економічної конкуренції, є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки.

Відповідно до пункту 13 статті 5,6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" неподання інформації
Антимонопольному комітету України у
встановлений органом Антимонопольного
комітету України строк є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 ЗУ „Про
Антимонопольний комітет " рішення та
розпорядження органів
Антимонопольного комітету України,
голів його територіальних відділень є
обов'язковими до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України
„Про захист економічної конкуренції"
за результатами розгляду справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, припинення порушення та
усунення його наслідків, а також про
накладення штрафу.

У зв'язку із зазначеним вище порушенням
норм конкурентного законодавства,
рішенням Антимонопольного комітету
України від 10.12.2013 р. № 1025 на
відповідача, за вчинення порушення,
передбаченого пунктом 13 статті 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" у вигляді неподання
інформації Антимонопольному комітету
України на вимоги державного
уповноваженого від 21.11.2012 № 24-25/08-12106 та
від 05.03.2013 № 24-25/08-2299 у встановлений ним
строк, було накладено штраф у розмірі 1
68 000,00 грн.

У своїй апеляційній скарзі позивач
зазначає про відсутність у відповідача
правових підстав вимагати від позивача
обов'язкового надання інформації, а
такими чином на його думку і підстави
вбачати у діях позивача, який не подав
завчасно відділенню АМК запитувану
інформацію, наявність ознак
правопорушення, передбаченого пунктом
13 статті 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції, не мали місця.

Проте колегія суддів вважає дані
твердження безпідставними, оскільки
виходячи з приписів Закону України "Про
Антимонопольний комітет України" та
Положення про територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України, затвердженого розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
23.02.2001 N 32-р, територіальне відділення
Антимонопольного комітету України в
межах наданих йому повноважень має
право витребовувати у юридичних осіб
інформацію, необхідну для дослідження
відповідного ринку, а юридичні особи у
свою чергу зобов'язані надавати
інформацію у встановлені строки.
Невиконання розпоряджень, рішень та
вимог органу Антимонопольного
комітету України відповідно до частини
другої статті 22 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України" тягне
за собою передбачену законом
відповідальність за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції (постанова Верховного суду
України від 14.08.2012 N 08/03/26/64/2011).

З урахуванням вищенаведених обставин
справи колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку з приводу відсутності
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення господарського м.
Києва у справі № 910/1935/14 від 07.04.2014 року
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, підстав для його скасування не
вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до
вимог ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду м. Києва від 07.04.2014 року у справі №
910/1935/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/1935/14 повернути до
Господарського суду м. Києва

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна