м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1095/14 03.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Андрій»
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
про визнання недійсною і скасування
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Дуб І.В. представник за
довіреністю № б/н від 17.02.14.
Від відповідача: Вільгельм А.Д.
представник за довіреністю № 7/26-14/2205/05
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Андрій» (далі
- позивач) до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві (далі - відповідач) про
визнання недійсною та скасування
постанови № 649/13/7/26-47/2612/02/2 від 26.12.13. про
накладення штрафу за правопорушення в
сфері містобудівної діяльності.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
постанова Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 649/13/7/26-47/2612/02/2 від 26.12.13.
суперечить чинному законодавству
України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.01.14. порушено провадження у
справі № 910/1095/14, та призначено її до
розгляду на 25.02.14.

В судовому засіданні 25.02.14.
представником відповідача було подано
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому проти позову заперечує з підстав,
викладених в відзиві.

В судовому засіданні 25.02.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 13.03.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 13.03.14.
представником позивача було подано
письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 13.03.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 18.03.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.

В зв'язку з неявкою в судове засідання
18.03.14. представника відповідача,
розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК
України відкладено на 25.03.14., про що
судом було прийнято відповідну ухвалу.

З огляду на перебування судді Ващенко
Т.М. у відпустці, справу № 910/1095/14
призначено до розгляду на 10.04.14.

В судовому засіданні 10.04.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 13.05.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.05.14., в зв'язку з неявкою в
судове засідання представника
позивача, розгляд справи на підставі
ст. 77 ГПК України було відкладено на
29.05.14.

В судовому засіданні 29.05.14.
представником позивача було подано
письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 29.05.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 03.06.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 03.06.14.
представником позивача було
підтримано свої позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні 03.06.14. проти позову
заперечував.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалив рішення у справі № 910/1095/14.

В судовому засіданні 03.06.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.13. Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві було видано направлення
посадовим особами для проведення
позапланової перевірки на вул.
Жуковського, 8 у Голосіївському районі
міста Києва.

19.12.13. Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві складено Акт про
недопущення посадових осіб інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю на об'єкти будівництва,
підприємства будівельної галузі для
виконання покладених на них функцій
(далі - Акт від 19.12.13.).

У вказаному Акті від 19.12.13. зафіксовано,
що посадових осіб Інспекції не
допущено охоронцем позивача на об'єкт у
м. Києві по вул. Жуковського, 8 для
проведення позапланової перевірки, чим
порушено п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" та п.п. 1 п. 11 Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.11. № 553. В Акті
від 19.12.13. вказано, що його надіслано
позивачу поштою 19.12.13. (номер поштового
відправлення Р646).

19.12.13. Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві складено протокол про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності (далі - Протокол від 19.12.13.), в
якому зазначено, що посадових осіб
Інспекції не допущено охоронцем
позивача на об'єкт у м. Києві по вул.
Жуковського, 8 для проведення
позапланової перевірки, що є
порушенням, відповідальність за яке
передбачена п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України
"Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності".

26.12.13. відповідачем винесено постанову
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 649/13/7/26-47/2612/02/2, якою
визнано позивача винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 6
ст. 2 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" та
накладено штраф в розмірі 12 180,00 грн., на
підставі того, що охоронцем позивача не
було допущено працівників Інспекції
для проведення позапланової перевірки.

В обґрунтування позовних вимог позивач
стверджує, що наведена постанова про
накладення штрафу є незаконною,
оскільки Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Андрій» не
було вчинено відповідного
правопорушення, та з підстав того, що
при розгляді посадовою особою
Інспекції справи про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
позивача про час та місце розгляду
такої справи повідомлено не було.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до пункту 12 статті 92
Конституції України виключно законами
України визначається організація і
діяльність органів виконавчої влади.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженим Указом
Президента України від 08.04.11. № 439/2011,
визначено, що Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України (далі - Держархбудінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства.

Держархбудінспекція України у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України,
цим Положенням, іншими актами
законодавства України, а також
дорученнями Президента України.
Основними завданнями
Держархбудінспекції України є
реалізація державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" орган державного
архітектурно-будівельного контролю
розглядає відповідно до закону справи
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності"
встановлено, що справи про
правопорушення, передбачені цим
Законом, розглядаються Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України та її територіальними
органами.

У відповідності до ст. 10 Закону України
"Про архітектурну діяльність" для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд. Державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд здійснює центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю.

За змістом п.п. 1, 2 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №
553 (надалі - Порядок № 553) державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється Держархбудінспекцією та
її територіальними органами. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за дотриманням: вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, проектної документації,
будівельних норм, державних стандартів
і правил, технічних умов, інших
нормативних документів під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт, архітектурних,
інженерно-технічних і конструктивних
рішень, застосування будівельної
продукції; порядку здійснення
авторського і технічного нагляду,
ведення загального та (або) спеціальних
журналів обліку виконання робіт (далі -
загальні та (або) спеціальні журнали),
виконавчої документації, складення
актів на виконані будівельно-монтажні
та пусконалагоджувальні роботи; інших
вимог, установлених законодавством,
будівельними нормами, правилами та
проектною документацією, щодо
створення об'єкта будівництва.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.05.2011 № 549 утворено територіальний
орган - Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві та наказом Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 02.06.2011 № 22 затверджено
Положення про Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві.

Отже, Інспекція є органом,
уповноваженим державою на здійснення
контролю за додержанням вимог
законодавства у сфері будівництва,
містобудування та архітектури.

Відповідальність юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (суб'єктів
містобудування) за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
визначена у Законі України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності».

Правопорушеннями у сфері
містобудівної діяльності є
протиправні діяння (дії чи
бездіяльність) суб'єктів
містобудування - юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, що
призвели до невиконання або
неналежного виконання вимог,
установлених законодавством,
будівельними нормами, державними
стандартами і правилами (ч.1 ст. 1
вказаного вище закону України).

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» суб'єкти містобудування
несуть відповідальність у вигляді
штрафу за такі правопорушення:
недопущення посадових осіб
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, на об'єкти будівництва,
підприємства будівельної галузі для
виконання покладених на них функцій - у
розмірі десяти мінімальних заробітних
плат.

Суд зазначає, що Закон України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» не
дає визначення тому, хто є суб'єктом
містобудування та що є об'єктом
будівництва.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
об'єктами будівництва є будинки,
будівлі, споруди будь-якого
призначення, їх комплекси, лінійні
об'єкти інженерно-транспортної
інфраструктури.

Суб'єктами містобудування є органи
виконавчої влади, Верховна Рада
Автономної Республіки Крим, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
органи місцевого самоврядування,
фізичні та юридичні особи (ч. 2 ст. 4
вказаного вище закону України).

З вказаних норм чинного законодавства
України вбачається, що суб'єктом
містобудування є будь-які юридичні та
фізичні особи, не залежно від того чи є
вони замовниками будівництва або
виконують будівельні роботи чи
здійснюють розробку проектної
документації.

Об'єктом будівництва є всі будинки,
будівлі, споруди будь-якого
призначення, а не лише ті які будуються.

Таким чином, п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» передбачено
відповідальність будь-яких юридичних
або фізичних осіб за недопущення
посадових осіб центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю, до
об'єктів будівництва, а саме: до
будь-яких будинків, будівель або споруд
будь-якого призначення, не залежно від
того, чи будуються вони або вже
збудовані.

Щодо тверджень позивача про порушення
відповідачем порядку здійснення
архітектурно-будівельного контролю, а
саме: позивач не був присутнім під час
проведення перевірки, то суд зазначає
наступне.

Порядок здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
визначено у статті 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», у відповідності до якої це
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється органами
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст. 41
вказаного вище закону України).

Пунктом 2 ч. 4 ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
посадові особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право, зокрема,
складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону.

Порядок здійснення
архітектурно-будівельного контролю
визначено постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.11. № 553 (далі -
Порядок), у відповідності до якої
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за
територіальним принципом (у межах
областей) у порядку проведення
планових та позапланових перевірок.

Згідно п. 7 Порядку позаплановою
перевіркою вважається перевірка, яка
не передбачена планом роботи
інспекції.

Підставами для проведення
позапланової перевірки є, зокрема :
звернення фізичних чи юридичних осіб
про порушення суб'єктом містобудування
вимог містобудівного законодавства.

Під час проведення позапланової
перевірки посадова особа інспекції
зобов'язана пред'явити службове
посвідчення та направлення для
проведення позапланової перевірки.

Згідно п. 13 Порядку суб'єкт
містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль, має
право, зокрема, бути присутнім під час
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю.

Згідно п. 14 Порядку, суб'єкт
містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль,
зобов'язаний: допускати посадових осіб
інспекції до проведення перевірки за
умови дотримання порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю; виконувати вимоги інспекції
щодо усунення виявлених порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності; подавати документи,
пояснення, довідки, відомості,
матеріали з питань, що виникають під
час здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю. У
разі відмови суб'єкта містобудування,
щодо якого здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль, у
допуску посадових осіб інспекції до
проведення перевірки складається
відповідний акт.

Так, для встановлення факту недопуску
на об'єкт будівництва необхідно
встановити факт знаходження
представників перевіряючого органу на
об'єкті будівництва в конкретний час та
неможливість ними здійснити перевірку
об'єкта будівництва у зв'язку з
вчиненням дій, що свідомо
перешкоджають проведенню перевірки -
недопуск на об'єкт.

Отже, в силу наведених правових норм,
правовою підставою для
відповідальності є недопущення
посадових осіб на об'єкти будівництва.

Щодо посилань позивача на те, що
відсутність на об'єкті керівника є
обставиною, що унеможливлює проведення
перевірки, суд наголошує на тому, що
відсутність суб'єкта містобудування
при проведенні контролюючим органом
перевірки не є тотожним діям суб'єкта
містобудування з приводу недопущення
посадових осіб до перевірки.

Судом відхиляються доводи позивача
стосовно того, що останній порушив
право позивача бути присутнім під
час здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
оскільки позивач не допустив фактично
відповідача до проведення перевірки, а
тому його права на участь у перевірці
не може бути порушено.

За вказаної підстави не беруться судом
до уваги і доводи позивача стосовно
того, що інспектором не було перевірено
чи мали охоронці позивача повноваження
брати участь від імені Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Андрій» у проведенні перевірки.

Оскільки в порушення п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" та п. 11 Порядку позивачем не
було допущено посадових осіб Інспекції
на вищевказаний вказаний об'єкт
будівництва, зазначене, у
відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону
України "Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності", є підставою для
застосування до позивача
відповідальності у вигляді штрафу.

В той же час, положеннями законодавства
України (Порядок накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 06.04.95.)
встановлена чітка процедура
накладення штрафів за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності.

Згідно Порядку накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 06.04.95.
встановлено, що справа про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності (далі - справа)
розглядається посадовою особою
інспекції, до повноважень якої
належить розгляд таких справ, протягом
15 днів з дня одержання зазначеною
особою протоколу про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності та
інших матеріалів справи (п. 16).

Згідно пункту 17 Порядку накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.95., справа
може розглядатися за участю суб'єкта
містобудування, який притягається до
відповідальності, або його
уповноваженого представника,
експертів, інших осіб. Відомості про
час і місце розгляду справи
повідомляються суб'єкту
містобудування, який притягається до
відповідальності, та іншим особам, які
беруть участь у розгляді справи, не
пізніше як за три доби до дня розгляду
справи.

Пунктом 20 Порядку накладення штрафів
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1995
встановлено, що посадова особа
інспекції, до повноважень якої
належить розгляд справ, під час
підготовки справи до розгляду з'ясовує
зокрема чи сповіщено суб'єкта
містобудування, щодо якого складено
протокол про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, про час і
місце розгляду справи.

В Протоколі від 19.12.2013 зазначено дату,
час та місце розгляду справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, а саме: 26.12.2013 о 10:00 год., у
приміщенні Інспекції за адресою: 01133 м.
Київ, бульв. Лесі Українки, 26, каб. 718.
Проте, суду станом на момент вирішення
спору не подано належних та допустимих
доказів сповіщення відповідачем
позивача про розгляд відповідної
справи у строк не пізніше як за три доби
до дня розгляду справи, що передбачено
вищенаведеним Порядком накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1995.

Разом з тим, на противагу, матеріали
справи містять відомості, що Протокол
від 19.12.13., Акт про недопущення від 19.12.13.
були направлені відповідачем позивачу
25.12.13., і вручені адресату 13.01.14, що
вбачається з довідок поштової
установи, рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення та даних, розміщених на
офіційному сайті Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта»:
http://services.ukrposhta.com/barcodesingle.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що оскаржувана постанова
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві № 649/13/7/26-47/2612/02/2 від 26.12.13.
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності винесена відповідачем без
дотримання вимог пунктів 17 та 20 Порядку
накладення штрафів за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.95. (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 2 жовтня 2013 р. № 735), що є підставою
для скасування її в судовому порядку,
як такої, що порушує права та
охоронювані законом інтереси позивача.

У зв'язку із наведеним, позов підлягає
задоволенню.

При цьому, суд враховує, що обраний
позивачем спосіб захисту порушених
прав та законних інтересів повністю
відповідає ч. 2 ст. 20 Господарського
кодексу України та ст. 16 Цивільного
кодексу України, а слова "скасувати",
"визнати незаконною" та "визнати
недійсною" в контексті спірних
правовідносин є синонімами і означають
позбавлення юридичної сили
оскаржуваного акту. Аналогічний
висновок міститься в постанові
Верховного Суду України від 23.12.08. №
3-5544к8.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною та скасувати
постанову № 649/13/7/26-47/2612/02/2 від 26.12.13.
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві (01133, м. Київ, Печерський район,
бульвар Лесі Українки, будинок 26, код
ідентифікаційний код 37772089) про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності.

3. Стягнути з Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві (01133, м. Київ, бульвар Лесі
Українки, будинок 26, ідентифікаційний
код 37772089) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Андрій» (03022, м. Київ, вул. Жуковського,
б. 8; ідентифікаційний код 24741698) 1 218
(одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00
коп. - витрат по сплаті судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.06.14.

Суддя
Т.М. Ващенко