ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в прийнятті позовної заяви

"12" червня 2014 р.
Справа № 911/2242/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Щоткіна О.В.
розглянувши позовні матеріали

за позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Біла
ЦерквадоБілоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Київській областіпроскасування
рішення Білоцерківської ОДПІ про
застосування фінансових санкцій від
14.03.2014р. № 35/10-02-22-01/8/397

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулась в господарський суд
Київської області із позовом до
Білоцерківської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування рішення
Білоцерківської ОДПІ про застосування
фінансових санкцій від 14.03.2014р. №
35/10-02-22-01/8/397.

Перевіривши позовні матеріали, суд
дійшов висновку про відмову у
прийнятті зазначеної позовної заяви, з
підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України
визначена підвідомчість справ
господарським судам України, згідно
якої:

Господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного
житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство.

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції.

4) справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери.

6) справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

Пунктом 1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
24.10.2011 р. «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам» передбачено, що
підвідомчість - це визначена законом
сукупність повноважень господарських
судів щодо розгляду справ, віднесених
до їх компетенції (стаття 12
Господарського процесуального кодексу
України, далі - ГПК).

Пунктом 2. цієї ж постанови передбачено,
що з огляду на приписи частини третьої
статті 22 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», згідно з
якими місцеві господарські суди
розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12
ГПК господарські суди розглядають
справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1 ГПК,
а правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер.

Пунктом 3. цієї ж постанови передбачено,
що у вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з
визначень, наведених у статті 3
Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин;

- наявність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення спору
господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору
судом іншої юрисдикції.

Пунктом 17. цієї ж постанови
передбачено, що до компетенції
господарських судів не відноситься
розгляд справ у спорах:

а) про оскарження рішень
(нормативно-правових актів чи актів
індивідуальної дії), ухвалених
суб'єктом владних повноважень, яким
останній зобов'язує суб'єкта
господарювання вчинити певні дії,
утриматись від вчинення певних дій або
нести відповідальність;

б) про оскарження суб'єктом
господарювання дій (бездіяльності)
органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, іншого
суб'єкта владних повноважень, їхньої
посадової чи службової особи, що
випливають з наданих їм владних
управлінських функцій, якщо ці дії
(бездіяльність) не пов'язані з
відносинами, врегульованими
господарським договором;

в) між суб'єктами владних повноважень з
приводу їхньої компетенції у сфері
управління;

г) з приводу укладання та виконання
адміністративних договорів;

д) за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом.

Інші справи за участю господарюючих
суб'єктів та суб'єктів владних
повноважень не мають ознак справ
адміністративної юрисдикції і повинні
розглядатися господарськими судами на
загальних підставах. До таких справ
належать усі справи у спорах про право,
що виникають з відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства.

Поняття суб'єкт владних повноважень
визначено у ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно якої суб'єкт владних
повноважень - орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 41.1. Податкового кодексу
України, контролюючими органами є
органи доходів і зборів - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що до суб'єктного складу
учасників даного спору входить суб'єкт
владних повноважень - Білоцерківська
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Київській області, і що в даному
випадку Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 звернулась в господарський суд
Київської області із позовом у зв'язку
із реалізацією відповідачем своїх
владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Виходячи з викладеного, даний спір є
публічно-правовим, оскільки, виник за
участю суб'єкта владних повноважень -
Білоцерківської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Київській
області, який реалізовує у спірних
правовідносинах владні управлінські
функції, а тому розгляд справи за
позовом до такого суб'єкта належить до
компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України, суддя відмовляє у прийнятті
позовної заяви, якщо заява не підлягає
розгляду в господарських судах
України.

За таких обставин суд дійшов висновку
про відмову у прийнятті вказаної
позовної заяви.

Приписами ч. 2 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюється
законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір», сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду, зокрема, в разі відмови у
відкритті провадження у справі.

Згідно п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» від 21.02.2013р. № 7,
питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів, у
тому числі й за відсутності заяви
(клопотання) сторони чи іншого учасника
судового процесу про повернення суми
судового збору. Про таке повернення
зазначається, зокрема, в ухвалі, якою
здійснюється відмова у прийнятті або
повернення заяви (скарги), за подання
якої сплачується судовий збір.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України відмовив у прийнятті позовної
заяви Фізичної особи ОСОБА_1, сума
судового збору в розмірі 73,08 грн.
сплачена позивачем до Державного
бюджету України на підставі квитанції
№ QS 21843241 від 02.06.2014р.підлягає
поверненню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 12, 44, п. 1 ч. 1 ст. 62, ст.
86 Господарського процесуального
кодексу України та ст. 7 Закону України
«Про судовий збір», суд -

ухвалив:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 у прийнятті позовної заяви.

2. Повернути Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 73,08 грн., сплачений та
перерахований до Державного бюджету
України на підставі квитанції № QS 21843241
від 02.06.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.