м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9189/14 11.06.14
За позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Волинської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експотрейд»
про стягнення 11 071, 99 грн.
Суддя
від позивача: Вознячук Л.Є.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експотрейд» про
стягнення інфляційних втрат у сумі 49, 73
грн., 178, 25 грн. - 3 % річних та 10 844, 01 грн. -
пені. Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань щодо терміну поставки
товару за договором № 195/21-195 від 22.04.2013
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.05.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 11.06.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені вимоги та просив позов
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, вимог суду не виконав, про
поважні причини неявки суд не
При цьому суд відзначає, що ухвали суду
направлялись відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу
відповідача та отримані представником
відповідача, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Приймаючи до уваги, що учасники
провадження у справі були належним
чином повідомлені про дату та час
судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представника відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Рішення у даній справі відповідно до
ст. 82 Господарського процесуального
кодексу України прийнято у нарадчій
кімнаті за результатами оцінки поданих
позивачем документів, копії яких
долучено до матеріалів справи та
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 11.06..2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством "Укртелеком" в особі
Волинської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Експотрейд»
укладено договір поставки № 195/21-195, за
умовами якого відповідач зобов'язався
поставити, а позивач - прийняти та
оплатити модеми передачі даних.

Відповідно до п. 1.2. договору загальна
ціна товару становить 21 798, 00 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору товар
постачається після отримання
попередньої оплати відповідно до п. 4.1.
не пізніше 21.06.2013 р.

Згідно з п. 4.1. договору позивач
здійснює попередню оплату за
продукцію, що поставляється, на
поточний рахунок відповідача в розмірі
100 % вартості в термін не пізніше 24.04.2013
р.

Договір, відповідно до п. 9.1. вступає в
силу з моменту його підписання обома
сторонами та діє до 31.12.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач перерахував на користь
відповідача грошові кошти у сумі 21 798, 00
грн. за договором № 195/21-195 від 22.04.2013 р.,
що підтверджується платіжним
дорученням № 43335 від 23.04.2013 р.,
засвідчена копія якого міститься в
матеріалах справи.

Також з матеріалів справи вбачається,
що 21.08.2013 р. та 28.11.2013 р. відповідачем
поставлено, а позивачем прийнято товар
на загальну суму 21 798, 00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № РН-0000143 та № РН-0000283.

14.02.2014 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією № 01-01-13/153 від
12.02.2014 р. про сплату пені у розмірі 0, 5 %
від вартості недопоставленої
продукції за пророчення поставки
товару за договором № 195/21-195 від 22.04.2013
р., що становить 10 844, 01 грн. та 178, 25 грн. - 3
% річних за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань.

Відомостей щодо надання відповідачем
відповіді на вищевказану претензію
суду не надано.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазнає, що відповідачем порушено
зобов'язання за договором № 195/21-195 від
22.04.2013 р. щодо терміну поставки товару, у
зв'язку з чим позивачем нараховано
штрафні санкції - пеню на суму 10 844, 01
грн., а також інфляційні втрати у сумі 49,
73 грн. та 178, 25 грн. - 3 % річних, які
позивач просить стягнути в судовому
порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 693 Цивільного кодексу
України якщо договором встановлений
обов'язок покупця частково або
повністю оплатити товар до його
передання продавцем (попередня оплата),
покупець повинен здійснити оплату в
строк, встановлений договором
купівлі-продажу.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Тож, приймаючи до уваги, що за умовами
договору № 195/21-195 від 22.04.2013 р.
відповідач зобов'язаний був поставити
товар не пізніше 21.06.2013 р., в той час як
фактично поставив 21.08.2013 р. та 28.11.2013 р.,
суд дійшов висновку, що відповідачем
порушено вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України а також положення
вказаного договору в частині терміну
поставки товару.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В той же час, стягнення суми
попередньої оплати не вважається
грошовим зобов'язанням у розумінні ст.
625 Цивільного кодексу України, а відтак
- нарахування 3 % річних та інфляційних
втрат за прострочення виконання
майнового зобов'язання.

Вищезазначене узгоджується з позицією
Верховного Суду України, що викладено у
постанові від 15.10.2013 р. у справі №
5011-42/13539-2012, а відтак - суд відмовляє у
задоволенні позову в цій частині.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Тож, приймаючи до уваги, що
відповідачем допущено прострочення
оплати вартості отриманого від
позивача товару, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
застосування грошових санкцій за
прострочення виконання зобов'язання.

Однак, відповідно до п. 2.9. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» за
приписом статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343
Господарського кодексу України розмір
пені за прострочку платежу не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

За таких обставин, враховуючи
передбачений умовами договору розмір
штрафних санкцій, який перевищує
розмір встановлений законом, стягненню
в примусовому порядку підлягає сума,
обмежена законодавством.

В свою чергу умови договору, зокрема, в
частині сплати штрафних санкцій у
більшому розмірі є обов'язковими для
сторін та можуть бути виконані в
добровільному порядку.

Здійснивши перерахунок заявленої
позивачем до стягнення суми пені, судом
встановлено, за період з 22.06.2013 р. (дата
виникнення прострочення) до 28.11.2013 р.
(дата, визначена позивачем самостійно)
з урахуванням часткової поставки
становить 806, 56 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Волинської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експотрейд» (01013, м.
Київ, вул. Кіквіде, 11, ), з
будь-якого рахунку, виявленого під час
виконавчого провадження, на користь
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" в особі Волинської філії
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" (43025, м. Луцьк, вул. Кривий
Вал, 28, ) 806, 56 (вісімсот
шість грн. 56 коп.) грн. пені та 133, 09 (сто
тридцять три грн. 09 коп.) грн. - судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 16.06.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.