ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.06.2014
Справа № 905/2896/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С. розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Комунального підприємства
«Макіївтепломережа» про стягнення 1506668
грн. 86 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився.

від відповідача - Савенков О.В.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Комунального підприємства
«Макіївтепломережа» про стягнення
заборгованості у загальній сумі 1506668
грн. 86 коп., яка складається з суми:

- інфляційних нарахувань у розмірі
11343 грн. 34 коп.

- 3% річних у розмірі 126172 грн. 30 коп.

- пені у розмірі 631438 грн.79 коп.

- штрафу у розмірі 737714 грн.43 коп

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.ст. 525, 526, 611, 625,
Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 193,
231 Господарського кодексу України.

15.05.2014 року у судовому засіданні
оголошено перерву.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Причини неявки суду не
повідомив.

Представник відповідача у
судовому засіданні та письмовому
відзиві на позов просив зменшити
розмір пені на 90%, оскільки неналежне
виконання зобов'язань щодо своєчасної
оплати поставленого позивачем газу
виникло не з вини КП
«Макіївтепломережа», а внаслідок
несвоєчасної оплати отриманих послуг
населенням та наявністю бюджетної
заборгованості з різниці в тарифах на
послуги теплопостачання.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду
направлені позивачу за адресою,
зазначеною в позові та спеціальному
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, господарський суд
вважає, що позивач був повідомлений про
розгляд справи належним чином, проте
правом бути присутнім в судовому
засіданні не скористався, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

23 січня 2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (Продавець) та КП
«Макіївтепломережа» (Покупець) був
укладений Договір на купівлю-продаж
природного газу № 14/23-БО-12 (далі -
Договір, а.с.11-15).

Відповідно до п.1.1, 1.2. Договору
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупцю природний газ в
обсязі 19112тис.куб.м. для виробництва
теплової енергії, а Покупець
зобов'язався приймати та оплачувати
газ на умовах Договору.

За умовами п.3.1 договору ціна за 1000
куб.м. газу становить 3509 грн. без
урахування збору у вигляді цільової
надбавки до затвердження тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом, податку на додану вартість. До
сплати за 1000 куб.м природного газу - 3884,78
грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ -
3945,90 грн.

Згідно до п.п.4.1 Договору оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

У відповідності до п.7.3 у разі
невиконання Покупцем умов п. 4.1
Договору Покупець зобов'язується
сплатити Продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день просочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати його
підписання та скріплення печатками
сторін, але не раніше ніж через 14 днів з
дня опублікування у державному
офіційному друкованому виданні з
питань державних закупівель
повідомлення про акцепт пропозиції з
результатами застосування процедури
закупівлі в одного учасника, поширює
дію на відносини, що фактично склались
між Сторонами з 01.01.2012р. і діє у частині
поставки газу до 31.12.2012р. включно, а в
частині проведення розрахунків до їх
повного здійснення (п.10.1. Договору).

З актів приймання-передачі природного
газу за період з січня по квітень 2012
року вбачається, що на підставі
Договору відповідач прийняв від
позивача у січні-квітні 2012 року
природний газ. Акти підписані обома
сторонами без зауважень та скріплені
печатками підприємств (а.с.21-27).

Станом на 25.11.2013 року сума основної
заборгованості КП «Макіївтепломережа»
за Договором за використаний природний
газ відсутня. Однак, розрахунки за
поставлений природний газ,
здійснювались відповідачем з
порушенням п. 4.1. Договору, у зв'язку з
чим ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до суду з вказаним позовом.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу
України, договір є однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Таким чином, відповідно до
умов договору № 14/23-БО-12 від 23.01.2012р., між
сторонами у справі виникли певні
взаємні зобов'язання.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом. За приписами
ст.599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Статтею 629 ЦК України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про
виконання позивачем своїх зобов'язань
за договором щодо поставки газу. Разом
з цим, відповідач свої зобов'язання
щодо своєчасної оплати отриманого
природного газу належним чином не
виконав, у зв'язку з чим позивач
звернувся із позовом про стягнення з
відповідача коштів у сумі 1506668 грн. 86
коп., з яких сума:

- інфляційних нарахувань складає
11343 грн. 34 коп.

- 3% річних складає 126172 грн. 30 коп.

- пені складає 631438 грн.79 коп.

- штрафу складає 737714 грн.43 коп.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що 3% річних нараховані
позивачем на заборгованість за
Договором № 14/23-БО-12 за зобов'язаннями
за періоди січень-квітень 2012 року та
складає 126172 грн. 30 коп.

Перевіривши цей розрахунок, суд вважає
його арифметично вірними та
обґрунтованими, тому стягненню на
користь позивача підлягає сума
нарахованих 3% річних у розмірі 126172 грн.
30 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення
інфляційних нарахувань у розмірі 11343
грн. 34 коп., суд зазначає наступне.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що інфляційні нарахування
здійснені позивачем на заборгованість
за Договором № 14/23-БО-12 за
зобов'язаннями за періоди
січень-квітень 2012 року складають 11343
грн. 34 коп.

Проте, суд не може погодитись з
розрахунком інфляційних втрат,
зроблених позивачем, враховуючи
наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007р. №265 "Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

Нарахування індексу інфляції у
розумінні статті 625 ЦК України
відбувається за весь час прострочення
без обмежень певним вибірковим
періодом. Цією нормою передбачено
підрахунок індексу інфляції не за
окремі інтервали часу, а в цілому за
весь період прострочення. І якщо індекс
інфляції в окремі періоди є меншим за
одиницю, і може мати при цьому
економічну назву "дефляція", то це не
змінює її правову природу. Є цілком
неприпустимим при розрахунку пропуск
жодного місяця, бо при цьому руйнувався
би весь ланцюг розрахунків. Державні
органи статистики щорічно
встановлюють загальний індекс
інфляції в цілому за минулий рік з
обов'язковим урахуванням інфляції за
всі без виключення місяці, в яких
індекс інфляції був як більше, так і
менше одиниці.

Проте, позивач при здійсненні
розрахунку інфляційних втрат за
зобов'язаннями за періоди
січень-квітень 2012 року не врахував
вищезазначених вимог.

Суд перевіривши розрахунок
інфляційних втрат за зобов'язаннями за
періоди січень-квітень 2012 року, вважає
обґрунтованим проведення розрахунків
позивачем лише за період з 23.05.2012р. по
13.07.2012р. на суму боргу 10538777 грн. 63 коп., що
має від'ємне значення у сумі 31616 грн. 33
коп., та з 01.09.2012р. по 12.10.2012р. на суму
боргу 9375596 грн. 31 коп., що складає 9375,60
грн.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що розрахунок, проведений позивачем є
невірним та необгрутованим та
задоволенню в цій частині не підлягає.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе за п.п.7.3
Договору зобов'язань, позивач просить
суд стягнути з відповідача 631438 грн.79
коп. пені та 737714 грн. 43 коп. штрафу.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Аналогічна норма міститься у
п.7 статті 193 Господарського кодексу
України. Договір є обов'язковим до
виконання (ст.629 ЦК України).
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599 ЦК
України). Згідно ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Статтею 610
Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій. Аналогічної
правової позиції притримується й
Судова палата у господарських справах
Верховного суду України у постанові
від 27.04.2012 р. № 3-24гс12.

Як вбачається зі змісту п.7.3 Договору у
разі невиконання Покупцем умов п. 4.1
Договору Покупець зобов'язується
сплатити Продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день просочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
прострочення платежу.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, суд встановив, що
порядок її нарахування відповідає
умовам Договору, приписам ч.6 ст.232 ГК
України та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України та є
арифметично вірним.

Підрахувавши нараховані позивачем на
підставі п. 7.3 договору № 14/23-БО-12 від
23.01.2012р. штраф у розмірі 7 % на суму 10538777,63
грн., господарський суд дійшов
висновку, що наданий розрахунок є
обґрунтованим та арифметично вірним,
тому суд задовольняє вимоги в цій
частині як обґрунтовані.

Таким чином, стягненню на користь
позивача підлягає пеня у розмірі 631438
грн.79 коп., нарахована на
заборгованість за Договором № 14/23-БО-12
за зобов'язаннями у періоди
січень-грудень 2013 року та 737714,43 грн.
штрафу.

Відповідачем надане клопотання про
зменшення пені та штрафу на 90%. В
обґрунтування клопотання відповідач у
судовому засіданні пояснив, що
основним предметом діяльності КП
«Макіївтепломережа» є виробництво,
транспортування та постачання
теплової і електричної енергії.
Основним споживачем послуг
підприємства є населення.

Підприємство постійно працює по
збитковим тарифам для населення, що
суперечить Закону України «Про
державне регулювання у сфері
комунальних послуг» від 09.07.2010р. № 2479-VI
із змінами від 07.07.2011р. № 3610-VI, ст.20
Закону України «Про теплопостачання»,
п.8 ст.31 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» де
сказано, що встановлення тарифів на
комунальні послуги, нижчих за розмір
економічно обґрунтованих витрат на їх
виробництво, без відповідного
відшкодування не допускається.

На даний час комунальне комерційне
підприємство «Макіївтепломережа»
знаходиться у важкому фінансовому
стані. Так, відповідно до звіту про
фінансові результати за 2013 р. збитки
підприємства склали 107055 тис. грн.

Додатковий фінансовий тягар у вигляді
примусового стягнення штрафних
санкцій може призвести до банкрутства
підприємства Відповідача і поставить
під загрозу можливість забезпечення
теплом споживачів міста Макіївки.

За приписом п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України,
приймаючи рішення, господарський суд
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського
кодексу України у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Оскільки пеня є різновидом неустойки,
яка в свою чергу має подвійну правову
природу - одночасно є засобом
забезпечення договірних зобов'язань
(стимулює їх виконання) і мірою
відповідальності за неналежне
виконання зобов'язання (санкцією), то
пеня має компенсаційний характер та їх
розмір повинен бути відповідним
розміру понесених позивачем збитків.

Суд вважає, що в даному випадку розмір
заявлених до стягнення пені (631438 грн.79
коп.) та штрафу (737714 грн. 43 коп.) не
відповідають наслідкам порушення
відповідачем своїх зобов'язань та є
неспіврозмірно великими, крім того
відповідачем основна сума боргу вже
погашена.

У зв'язку з зазначеним, враховуючи: мету
діяльності відповідача; об'єктивність
причин виникнення заборгованості;
суспільний інтерес; надмірно великий
розмір штрафних санкцій; погашення
відповідачем суми боргу; ненадання
позивачем доказів настання для нього
негативних наслідків, спричинених саме
невиконанням відповідачем у
зазначений строк своїх зобов'язань за
Договором, а також беручи до уваги те,
що позивачем нараховано 3% річних, що
частково компенсує можливі збитки, суд
вважає за можливе скористатися своїм
правом та зменшити розмір пені на 50%.

Таким чином, стягненню з відповідача
підлягає пеня у розмірі 315719 грн. 39 коп.
та штраф у розмірі 368857 грн. 21 коп.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін. За
змістом статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач надав суду докази, якими
він обґрунтовує свої позовні вимоги і
вони є належними. Усупереч вказаним
нормам, відповідач не надав
господарському суду доказів, які
спростовують вимоги позивача у повному
обсязі.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене
господарський суд вважає, що позовні
вимоги ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України до КП
«Макіївтепломережа» підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства
«Макіївтепломережа» про стягнення 167 244
029 грн. 92 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
«Макіївтепломережа» (86156, Донецька обл.,
м.Макіївка, вул.Лебедєва, госпблок;
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6;
):

- 3% річних у розмірі 126172 (сто
двадцять шість тисяч сто сімдесят дві)
грн. 30 коп.

- пеню у розмірі 315719 (триста
п'ятнадцять тисяч сімсот дев'ятнадцять)
грн. 39 коп.

- штраф у розмірі 368857 (триста
шістдесят вісім тисяч вісімсот
п'ятдесят сім) грн. 21 коп.

Стягнути з Комунального
підприємства «Макіївтепломережа» (86156,
Донецька обл., м.Макіївка, вул.Лебедєва,
госпблок; ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; ) витрати
по сплаті судового збору у сумі 29906 грн.
53 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 10
червня 2014 року.

Повний текст рішення буде складено 13
червня 2014 року.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов