ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року Справа № 910/16243/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді Малетича
М.М.,

суддів: Круглікова К.С.,

Мамонтової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю "Ласка
Лізинг" на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
24.04.2014 року у справі №910/16243/13
господарського суду міста Києва за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг" до
Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою
відповідальністю про стягнення 106224,74
грн.,

за участю представників:

Позивача: Галков І.О., дов. б/н від 10.01.2014
року,

Відповідача: Мариношенко К.А., дов. б/н
від 24.04.2013 року.

В с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг" (далі -
ТОВ "Ласка Лізинг", Позивач) звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовом до Фірми "Т.М.М." - Товариства з
обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ
Фірма "Т.М.М.") про стягнення
заборгованості у розмірі 104240,21 грн.,
1637,61 грн. неустойки і 346,92 грн. трьох
відсотків річних за договором
фінансового лізингу № 1137/12/2007 від 21.12.2007
року.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року позов ТОВ "Ласка
Лізинг" задоволено повністю та,
водночас, відстрочено виконання даного
рішення на два роки - до 10.02.2016 року.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014 року
рішення господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року в частині
відстрочення виконання рішення суду на
два роки скасовано та прийнято у цій
частині нове рішення, яким відстрочено
виконання вказаного судового рішення
на один рік. В іншій частині, рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У поданій касаційній скарзі, Позивач,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права і, зокрема, ст.ст.
4, 42, 43, 22, 104, 105 та 121 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції
від 24.04.2014 року та рішення
господарського суду від 10.02.2014 року у
даній справі в частині надання
відстрочки виконання рішення суду та
прийняти у цій частині нове рішення,
яким відмовити Відповідачу у наданні
йому такої відстрочки.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 21.12.2007 року між ТОВ "Ласка
Лізинг" (Лізингодавець) і ТОВ "Фірма
"Т.М.М." (Лізингоотримувач) було укладено
договір фінансового лізингу № 1137/12/2007
(далі - Договір), згідно умов якого (п.
1.1.), Лізингодавець зобов'язався
отримати у власність транспортний
засіб у відповідності із встановленою
Лізингоотримувача Специфікацією
Продавця: автопричеп 4-х вісний
напівпричіп Мултимакс
Multi-N-4L-AUM-18AT-9.20-17.5-2.54 (одна одиниця), 2008
р.в., з пробігом до 300 км., і передати без
надання послуг по управлінню та
технічній експлуатації
Лізингоотримувачу в якості предмета
лізингу в тимчасове володіння та
користування за плату, а
Лізингоотримувач зобов'язався
прийняти його на умовах даного
Договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору вартість
предмета лізингу складає суму,
еквівалентну 135000,00 умовних одиниць
(у.о.), у тому числі ПДВ (20%) у розмірі 22500,00
у.о., представлених у гривнях України.

У п. 7.1. Договору сторони домовились про
те, що валютою Договору є умовна
одиниця. Під умовною одиницею
розуміється сума, виражена у гривнях
України та дорівнює одному Євро за
курсом відповідно до п. 7.1.1. Договору.

Згідно останнього, поняття "Курс 1" -
курс, встановлений НБУ для одного Євро
на 20.05.2008 року, "Курс 2" - курс,
встановлений НБУ для одного Євро на
дату, встановлену для проведення
чергового лізингового платежу
відповідно до графіка внесення
платежів (Додаток 1) до даного Договору.

Пунктом 7.7. Договору передбачалось, що
Лізингоотримувач зобов'язаний вносити
всі грошові суми в рахунок оплати
лізингових платежів в розмірі і в
строки, встановлені в графіку внесення
платежів, незалежно від виставлення
або отримання рахунків Лізингодавця, а
також незалежно від фактичного
використання предмета Лізингу, в тому
числі в період технічного
обслуговування ремонту, втрати
предмета лізингу, протягом строку
фінансового лізингу або до моменту
дострокового припинення договору.

Крім того, пунктом 9.5. Договору було
встановлювалось, що у випадку якщо
Лізингоодержувач в установлені
договором строки не здійснить оплату
встановлених Договором платежів, то
Лізингодавець вправі вимагати виплати
неустойки у розмірі 0,25 % від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу в перші п'ять днів
прострочення і 0,5% від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу, починаючи з
шостого дня прострочення, а
Лізигоодержувач зобов'язується її
сплатити.

В наступному, між сторонами також було
укладено Додаткову угоду №1137/12/2007/R до
Договору, якою вносились зміни до
графіка внесення встановлених у ньому
платежів.

Судами також встановлено, що 11.06.2008 року
на виконання умов Договору Позивач
передав Відповідачу предмет лізингу,
що підтверджується видатковою
накладною № РН-0000205 від 11.06.2008 року та
довіреністю серії НБЛ №614663 від 09.06.2008
року.

Разом з цим, Відповідач умови Договору
щодо оплати предмету лізингу належним
чином не виконував, внаслідок чого, у
нього виникла заборгованість перед
Позивачем у розмірі 104240,21 грн.

Предметом спору у даній справі є вимоги
ТОВ "Ласка Лізинг" про стягнення з ТОВ
Фірма "Т.М.М." заборгованості у розмірі
104240,21 грн., 1637,61 грн. неустойки і 346,92 грн.
трьох відсотків річних, за договором
фінансового лізингу № 1137/12/2007 від 21.12.2007
року, з посиланням, зокрема, на
положення ст.ст. 526, 625, 629 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) та
неналежне виконання останнім умов
вказаного Договору.

Суд першої інстанції, з яким в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення суми заборгованості
погодився і суд апеляційної інстанції,
встановивши наявність заборгованості
по оплаті предмету лізингу за
договором фінансового лізингу №
1137/12/2007 від 21.12.2007 року, з урахуванням
вимог ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 612, 614, 625, 626, 629
ЦК України, ст.ст. 173, 193 Господарського
кодексу України, та умов укладеного
Договору, перевіривши при цьому
правильність нарахування Позивачем
сум, як основного боргу, так і сум
неустойки і трьох відсотків річних за
неналежне виконання умов Договору,
дійшов висновку про наявність правових
підстав для задоволення даного позову
і стягнення з ТОВ "Фірма "Т.М.М."
заявлених ТОВ "Ласка Лізинг" у позовній
заяві належних сум боргу, неустойки і
трьох відсотків річних.

Щодо заяви (клопотання) Відповідача про
надання відстрочки виконання рішення
суду строком на 2 роки, яке було
задоволено судом першої інстанції, то
суд апеляційної інстанції, врахувавши
можливі негативні наслідки для
боржника, при виконанні рішення суду у
встановлений строк та стягувача, при
затримці виконання рішення суду, а
також те, що при застосуванні ст. 121 ГПК
України, щодо надання відстрочки
виконання судового рішення, є більш
вірогідним і підставою вважати, що
Відповідач здійснить заходи по
належному та своєчасному виконанні
вказаного рішення, дійшов висновку, про
скасування рішення суду першої
інстанції від 10.02.2014 року в частині
надання відстрочки виконання цього
рішення суду строком на два роки, з
прийняттям у цій частині нового
рішення - про відстрочку виконання
судового рішення строком на один рік.

У зв'язку з цим, відповідно до положень
ст. 121 ГПК України, в силу якої при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою, господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Тобто, у розумінні наведеної норми,
відстрочка виконання рішення - це
відкладення чи перенесення його
виконання на новий строк, який
визначається господарським судом.

При цьому, за змістом вказаної статті
Закону, підставою для відстрочки
виконання рішення є конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк.

З огляду на те, що нормами чинного ГПК
України не визначено переліку
обставин, які свідчать про
неможливість чи ускладнення виконання
рішення, тому суд оцінює докази, які
підтверджують такі обставини, за
правилами ст. 43 ГПК України.

Таким чином, можливість задоволення
заяви сторони у справі про відстрочку
виконання судового рішення
вирішується судом у кожному
конкретному випадку, виходячи з
обставин справи, що унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення та з
урахуванням матеріальних інтересів
сторін, їх фінансового стану, ступеню
вини відповідача у виникненні спору,
можливих негативних наслідків для
боржника при виконанні рішення у
встановлений строк та таких самих
наслідків для кредитора при затримці
виконання рішення, а також інших
обставин справи.

В даному випадку, в обґрунтування
поданої заяви (клопотання) Відповідач
послався на неналежний фінансовий
стан, який унеможливлює вчасно
проводити розрахунки з контрагентами,
наголошуючи при цьому на те, що не
відмовлявся від виконання своїх
зобов'язань перед Позивачем, проте
вимушений просити про відстрочку їх
виконання для уникнення можливих
негативних наслідків в діяльності
товариства, у тому числі - його
банкрутства.

Враховуючи викладене, висновки суду
апеляційної інстанції, у тому числі - і
про надання відстрочки виконання
рішення суду строком на один рік,
відповідають фактичним обставинам
справи та наявним матеріалам і
ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального права,
з дотриманням процесуальних норм.

Таким чином, доводи касаційної скарги
не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції про часткове
скасування рішення суду від 10.02.2014 року
в частині надання ТОВ Фірма "Т.М.М."
відстрочки виконання рішення строком
на два роки, з прийняттям у цій частині
нового рішення - про відстрочку
виконання судового рішення строком на
один рік, а тому підстав для зміни чи
скасування його постанови, не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ласка
Лізинг" залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014 року у
справі № 910/16243/13 - без змін.

Головуючий суддя
Малетич М.М.

Судді
Круглікова К.С.

Мамонтова О.М.