КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р. Справа№ 5011-4/15240-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

за участю представників:

від позивача: Браташов А.В. - за дов.

від відповідача: Пегза К.К. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд»

на ухвалу Господарського суду міста
Києва від 08.04.2014

у справі № 5011-4/15240-2012 (суддя
Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.»

до Публічного акціонерного
товариства «Мостобуд» в особі
Відокремленого структурного
підрозділу (філії) Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»
Мостобудівельний загін № 27

про

стягнення 117 818,22 грн. та зобов'язання
повернути майно

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.»
(далі, позивач) звернулось до
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд» в особі Відокремленого
структурного підрозділу (філії)
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд» Мостобудівельний загін № 27
(далі, відповідач) з позовом про
зобов'язання відповідача повернути
позивачу майно в кількості 3 684
елементів, переданого по Договору
оренди майна № 10.14 від 07.06.2010 та
стягнення заборгованості по орендній
платі в сумі 117 818,22 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.12.2012 у справі №
5011-4/15240-2012 позов задоволено повністю.

Зобов'язано відповідача повернути
позивачу майно в кількості 3 684
елементів, переданого по Договору
оренди майна № 10.14 від 07.06.2010 та яке
знаходиться у відповідача.

Вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача суму заборгованості
по орендній платі в розмірі 117 818,22 грн.,
що виникла внаслідок невиконання
відповідачем умов Договору оренди
майна № 10.14 від 07.06.2010, судовий збір в
розмірі 2356,36 грн. та 1 073 грн.

На виконання рішення Господарського
суду міста Києва від 11.12.2012 у справі №
5011-4/15240-2012 видано накази про примусове
виконання рішення суду.

17.03.2014 позивач звернувся до
Господарського суду міста Києва із
заявою про відновлення пропущеного
строку на пред'явлення наказу
Господарського суду міста Києва №
5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 до виконання та
видачу його дублікату.

В обґрунтування поданої заяви позивач
зазначив, що 22.01.2013 наказ суду від 03.01.2013
у справі № 5011-4/15240-2012, яким зобов'язано
відповідача повернути позивачу спірне
майно, був направлений ним на примусове
виконання до відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві (далі, ВДВС).

Позивач вказує, що з пояснень
працівників ВДВС йому стало відомо, що
наказ № 5011-4/15240-2012, виданий
Господарським судом міста Києва 03.01.2013,
втрачено канцелярією ВДВС.

У зв'язку із втратою працівниками ВДВС
вищевказаного наказу позивач просив
суд визнати причини пропуску строку
пред'явлення наказу №
5011-4/15240-2012 до виконання поважними та у
зв'язку із цим поновити строк для
пред'явлення наказу до виконання та
видати дублікат відповідного наказу.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Дока Україна
Т.О.В.» про поновлення пропущеного
строку для пред'явлення наказу №
5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 до виконання у
справі № 5011-4/15240-2012 про зобов'язання
відповідача повернути майно позивачу в
кількості 3 684 елементів, в
загальній сумі 773 834,47 грн. задоволено.

Поновлено строк для пред'явлення
наказу Господарського суду міста Києва
№ 5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 про зобов'язання
відповідача повернути майно позивачу в
кількості 3 684 елементів, в загальній
сумі 773 834,47 грн. до виконання з
08.04.2014. Наказ дійсний для пред'явлення
до виконання до 08.10.2014.

Заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.» про
видачу дублікату наказу у справі
№ 5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 задоволено.

Видано дублікат наказу Господарського
суду міста Києва у справі №
5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 про зобов'язання
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд» в особі відокремленного
структурного підрозділу (філії)
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд» Мостобудівельний загін № 27
повернути майно Товариству з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.» в
кількості 3 684 елементів, переданого по
Договору оренди майна № 10.14 від 07.06.2010,
яке знаходиться у відповідача.

Не погодившись з прийнятою ухвалою,
Публічне акціонерне товариство
«Мостобуд» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, відповідно до
якої просить ухвалу Господарського
суду міста Києва від 08.04.2014 у справі №
5011-4/15240-2012 скасувати та прийняти
постанову, якою відмовити Товариству з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Дока Україна
Т.О.В.» у задоволенні заяви про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення до виконання наказу про
повернення майна від 03.01.2013 у справі
№ 5011-4/15240-2012 та у
задоволенні вимоги про видачу
дублікату наказу № 5011-4/15240-2012 від
03.01.2013.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
ухвала суду першої інстанції є
необґрунтованою, протиправною, такою,
що була прийнята з порушенням судом
матеріальних і процесуальних норм
права, було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, надано перевагу одним доказам
над іншими, а викладені висновки не
відповідають обставинам справи, що
призвело до прийняття неправильного
рішення.

Так, скаржник у апеляційній скарзі
наголошує на тому, що про втрату
оригіналу наказу про повернення майна
позивачу було відомо значно раніше,
оскільки позивач ще 18.01.2013 (дата
звернення стягувача до виконавчої
служби) звернувся до ВДВС про примусове
виконання рішення суду з наказом про
повернення майна позивачеві і до 14.03.2014
(дата складання заяви) стягувачем не
було вчинено жодних дій, які б свідчили
про намір відновити порушене право, та
вчасно пред'явити наказ до виконання.
Таким чином, стягувачем порушено строк
пред'явлення наказу до виконання
виключно з вини (недбалості) стягувача.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
відповідача у справі № 5011-4/15240-2012 було
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Михальській Ю.Б.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
28.05.2014 для розгляду апеляційної скарги
у справі № 5011-4/15240-2012 сформовано
колегію суддів у складі головуючого
судді Михальської Ю.Б., суддів Отрюха
Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 10.06.2014.

Представник позивача письмового
відзиву на апеляційну скаргу не надав,
у судовому засіданні, призначеному на
10.06.2014, просив залишити її без
задоволення, а ухвалу суду першої
інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
ним у апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, ухвалу Господарського
суду міста Києва від 08.04.2014 скасувати.

Розглянувши в судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо наявності підстав для
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення наказу № 5011-4/15240-2012 від
03.01.2013 про зобов'язання відповідача
повернути майно позивачу до виконання
та видачу його дублікату з огляду на
наступне.

Згідно статті 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

За приписами статей 4-5 статті 115
Господарського процесуального кодексу
України рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Як зазначено у мотивувальній частині
рішення Конституційного Суду України
№ 16-рп/2009 від 30.06.2009, виконання всіма
суб'єктами правовідносин приписів,
викладених у рішеннях суду, які набрали
законної сили, утверджує авторитет
держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі статті 1
Конституції України Україна є правовою
державою, обов'язковість виконання
судових рішень є обов'язковою
гарантією, дотримання якої є
визначальним для утвердження
авторитету України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод
визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і неупередженим судом. У
рішенні Європейського суду з прав
людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько
проти України» (заява № 60750/00) вказано,
що для цілей статті 6 виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як невід'ємна частина
«судового розгляду». У рішенні від
17.05.2005 по справі «Чіжов проти України»
(заява № 6962/02) Європейський суд з прав
людини зазначив, що позитивним
обов'язком держави є організація
системи виконання рішень таким чином,
щоб переконатися, що неналежне
зволікання відсутнє та що система
ефективна і законодавчо, і практично, а
нездатність державних органів ужити
необхідних заходів для виконання
рішення позбавляє гарантії,
передбаченої параграфом 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, відповідно до
вимог Конституції України рішення суду
по справі № 5011-4/15240-2012, яке набрало
законної сили, є обов'язковим до
виконання та має бути виконане.

Пунктом 2 статті 22 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання протягом року,
якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається із матеріалів справи,
22.01.2013 стягувач звернувся до ВДВС із
заявою про відкриття виконавчого
провадження вих. № 036 від 18.01.2013,
відповідно до додатків вказаної заяви,
стягувачем до заяви додано оригінал
наказу № 5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 про
зобов'язання відповідача повернути
позивачу майно в кількості 3 684
елементів на загальну суму 773 834,47 грн.
та довіреність на ім'я Браташова А.В.

Вищевказана заява та оригінал наказу №
5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 були отримані ВДВС
24.01.2013 (уповноваженим працівником Фоя),
що підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
(штихкодовий ідентифікатор 036), що
відповідно до статті 19 Закону України
«Про виконавче провадження» є
підставою для відкриття виконавчого
провадження.

Таким чином, стягувач реалізував своє
право на примусове звернення наказу до
виконання, звернувшись до державного
виконавця в межах строку, визначеного
статтею 22 Закону України «Про
виконавче провадження».

Статтею 23 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
строки пред'явлення виконавчого
документа до виконання перериваються,
зокрема пред'явленням виконавчого
документа до виконання.

З огляду на це, строк пред'явлення
наказу № 5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 до
виконання перервався.

Як зазначає позивач, останньому з
пояснень працівників ВДВС (канцелярії
та головного державного виконавця
Бережної О.О.) стало відомо, що наказ №
5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 втрачено
канцелярією ВДВС.

Як вбачається із матеріалів справи,
13.02.2014 начальником Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції в м. Києві
С.В. Білан подана до Господарського
суду міста Києва заява про видачу
дубліката наказу № 5011-4/15240-2012 від 03.01.2013,
оскільки Відділом державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві оригінал наказу втрачено.

З огляду на зазначене, факт втрати ВДВС
наказу № 5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 про
повернення майна у кількості 3 684
одиниць підтверджується наявними у
матеріалах справи доказами.

Колегією суддів не приймаються до
уваги доводи скаржника стосовно того,
що державним виконавцем не вчинено
жодних дій в порядку вимог Закону
України «Про виконавче провадження»
про порушення виконавчого провадження
та обізнаність стягувача про таке
невчинення, а відтак і бездіяльність
стягувача (недбалість) судом не
приймаються до уваги, оскільки
невчинення відповідних дій державним
виконавцем не є предметом розгляду
даної заяви, а є предметом в межах
розгляду скарги на дії або
бездіяльність державного виконавця.
Окрім того, обізнаність стягувача про
таку бездіяльність не позбавляє
останнього права на поновлення строку
пред'явлення наказу до виконання та
реалізації свого права на примусове
виконання рішення суду, оскільки
оригінал наказу № 5011-4/15240-2012 від 03.01.2013
втрачено, як вбачається із матеріалів
справи, саме з вини державного
виконавця.

Водночас, твердження апелянта
стосовно того, що стягувач не вчиняв
дій, які б свідчили про намір відновити
порушене право, колегією суддів також
не приймаються до уваги, оскільки дана
обставина жодним чином не позбавляє
стягувача права звернутися до суду із
проханням відновити строк на
пред'явлення наказу до виконання за
наявності поважних причин його
пропуску. В іншому випадку стягувач
позбавлений на реалізацію законного
права на повторне звернення до ВДВС з
метою примусового виконання рішення
суду в порядку та строки, визначені
законом.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо наявності
виняткових, поважних обставин,
незалежних від позивача, внаслідок
яких останній був позбавлений
можливості реалізувати свої законні
права стягувача, передбачені Законом
України «Про виконавче провадження».

Як передбачено статтею 119
Господарського процесуального кодексу
України у разі пропуску строку для
пред'явлення наказу до виконання з
причин, визнаних господарським судом
поважними, пропущений строк може бути
відновлено.

Відповідно до абзацу 1 статті 53
Господарського процесуального кодексу
України за заявою сторони, прокурора чи
з своєї ініціативи господарський суд
може визнати причину пропуску
встановленого законом процесуального
строку поважною і відновити пропущений
строк, крім випадків, передбачених цим
Кодексом.

Таким чином, за встановленим фактом
звернення стягувача до виконавчої
служби в межах строку передбаченого
Законом України «Про виконавче
провадження», з огляду на те, що строк
пред'явлення наказу до виконання
перервався, у зв'язку з втратою ВДВС
наказу № 5011-4/15240-2012 від 03.01.2014, з метою
відновлення порушеного права
стягувача на примусове виконання
рішення суду, колегія суддів вважає
доводи заявника, викладені ним у заяві,
обґрунтованими, у зв'язку із чим
погоджується з висновком суду першої
інстанції про поновлення строку для
пред'явлення наказу № 5011-4/15240-2012 від
03.01.2013 про зобов'язання відповідача
повернути майно позивачу в кількості 3
684 елементів, загальною вартістю 773 834,47
грн. до виконання.

Статтею 120 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що у разі втрати наказу
господарський суд може видати його
дублікат, якщо стягувач або державний
виконавець звернувся із заявою про це
до закінчення строку, встановленого
для пред'явлення наказу до виконання.

Як уже зазначалося вище, начальник
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції м. Києва звернувся до суду із
заявою про видачу дубліката наказу у
зв'язку з його втратою, а тому,
враховуючи поновлення строку на
пред'явлення наказу до виконання, заява
позивача про видачу дубліката наказу №
5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 про зобов'язання
відповідача повернути майно позивачу в
кількості 3 684 елементів, загальною
вартістю 773 834,47 грн. також підлягає
задоволенню.

Водночас, колегія суддів погоджується
з висновками Господарського суду міста
Києва та не приймає до уваги
заперечення відповідача щодо відмови у
задоволенні заяви про поновлення
строку та видачі дублікату іншого
наказу № 5011-4/15240-2012 від 03.01.2013 про
стягнення 117 818,22 грн., оскільки заявник
у заяві просить суд поновити строк для
пред'явлення наказу до виконання та
видати дублікат наказу лише щодо
повернення майна позивачу в кількості 3
684 елементів в сумі 773 834,47 грн. та надає
суду відповідні докази лише стосовно
наказу про повернення майна.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини, дав їм належну правову
оцінку, дійшов правильних висновків
щодо прав та обов'язків сторін, які
грунтуються на належних та допустимих
доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймаються
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає ухвалу суду по даній справі
обґрунтованою та такою, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для її скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд» є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд» на
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 08.04.2014 у справі №
5011-4/15240-2012 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва
від 08.04.2014 у справі №
5011-4/15240-2012 залишити без змін.

Матеріали справи № 5011-4/15240-2012 повернути
Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко