ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р.Справа № 922/1930/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії
"Харківобленерго", м.Харків до
Управління Державної автомобільної
інспекції головного управління МВС
України в Харківській області, м.Харків
про стягнення 3880,80 гривень за участю
представників:

позивача - Бєлої І.М. (довіреність
№01-62юр/8060 від 07 жовтня 2013 року)

відповідача - Арсеньєва В.О.
(довіреність б/н від 21 березня 2014 року)

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2014 року позивач, акціонерна
компанія "Харківобленерго", звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з Управління Державної
автомобільної інспекції головного
управління МВС України в Харківській
області (відповідача) суми
заборгованості у розмірі 3880,80 гривень,
у тому числі, 3613,40 гривень
заборгованості за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії, 180,51 гривень суми
нарахованої пені, 41,73 гривень суми 3%
річних та 45,16 гривень суми інфляційних
втрат. Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов договору №041-15514 про постачання
електричної енергії, укладеного між
сторонами 23 лютого 2005 року. Крім того,
позивач просив суд покласти судові
витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 19 травня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 03 червня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 червня 2014
року було відкладено розгляд справи на
11 червня 2014 року.

Представник позивача 11 червня 2014 року
надав через канцелярію суду заяву
(вх.№19477) про зменшення розміру
позовних вимог, в якій зазначив про
часткове погашення відповідачем
заборгованості, у зв'язку з чим, просив
суд стягнути з останнього 3254,32 гривень,
у тому числі, 3019,77 гривень
заборгованості за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії, 156,28 гривень суми
нарахованої пені, 36,15 гривень суми 3%
річних та 42,12 гривень суми інфляційних
втрат. Судом було досліджено
відповідну заяву та долучено до
матеріалів справи.

11 червня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду супровідним листом (вх.№19514)
витребувані судом документи на
підтвердження своєї правової позиції
по даній справі. Судом було досліджено
надані документи та долучено до
матеріалів справи.

Крім того, 11 червня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду клопотання (вх.№19512), в якому
просив суд скасувати 100% штрафних
санкцій у вигляді пені, 3% річних та
інфляційних, посилаючись на
несвоєчасне фінансування Управління
ДАІ ГУМВС України в Харківській
області. Судом було досліджено надане
клопотання та прийнято до розгляду.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні підтримав надану
заяву про зменшення розміру заявлених
позовних вимог та просив суд прийняти
її до розгляду.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні проти прийняття
відповідної заяви позивача до розгляду
не заперечував.

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення
по справі збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Суд, розглянувши заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог,
перевіривши повноваження представника
позивача на підписання даної заяви,
встановивши, що відповідні дії
позивача не порушують права і
охоронювані законом інтереси сторін,
дійшов висновку про її прийняття до
розгляду, та продовжує розгляд справи з
урахуванням прийнятої заяви про
зменшення розміру позовних вимог.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 11 червня 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги, з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, та просив суд
задовольнити їх в повному обсязі. Проти
клопотання відповідача про зменшення
штрафних санкцій заперечував.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 11 червня 2014 року
проти позовних вимог заперечував в
частині стягнення штрафних санкцій,
підтримав клопотання про зменшення
штрафних санкцій на 100%.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

На підставі договору про постачання
електричної енергії від 23 лютого 2005
року №№041-15514 (далі - договір), позивач
відпускає відповідачу (споживачу)
електричну енергію. На підставі п.9.11
договір пролонговано на 2014 рік.

Відповідно до п.2.2.5 договору, споживач
зобов'язаний своєчасно сплачувати
постачальнику вартість спожитої
електричної енергії та інші
нарахування. Згідно з п.5 додатка 2
остаточний розрахунок споживача за
електричну енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі рахунку, який
виставляється постачальником
електричної енергії на основі даних
про фактичне споживання електричної
енергії. Відповідно до п.5 додатка 2 до
договору споживач повинен отримати
рахунок на оплату електричної енергії.
Цей рахунок має бути оплачений
протягом 5 операційних днів з дня його
отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з жовтня 2013 року по березень 2014
року, позивач надав відповідачу
договірні послуги, внаслідок чого, за
останнім утворилась заборгованість у
розмірі 3613,40 гривень за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії.

Факт надання відповідних послуг
позивачем підтверджується наявними у
матеріалах справи рахунками на оплату
(а.с.53-65) та повідомленнями про оплату
відповідних рахунків (а.с.34-37).

Суд, проаналізувавши обставини,
вказані у позовній заяві, дійшов
висновку про те, що позивач виконав
свої зобов'язання за спірним договором
належним чином та у повному обсязі.
Проте, відповідач, в свою чергу,
зобов'язання за спірним договором не
виконав в повному обсязі, у зв'язку з
чим, утворилась заборгованість перед
позивачем у розмірі 3019,77 гривень за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії, яка до
цього часу залишається непогашеною.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до Закону України "Про
електроенергетику" від 16 жовтня 1997 року
№575/97-ВР та "Правил користування
електричною енергією", затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31 липня 1996 року №28 (далі -
правила), договір про постачання
електричної енергії є основним
документом та визначає з міст правових
відносин, прав та обов'язків сторін.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до п.7 ст.276 Господарського
кодексу України, оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору, п. 2.1.2
якого передбачено, що постачальник
електричної енергії зобов'язується
постачати електричну енергію в
обсягах, визначених відповідно до
розділу 5 Договору, з урахуванням
розділів 6, 7 договору, відповідно до
додатка 1 "договірні величини
споживання" та додатка 2 "Порядок
розрахунків".

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні докази
погашення відповідачем заборгованості
в добровільному порядку, суд вважає
заявлену вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості у розмірі 3019,77 гривень
нормативно та документально
обґрунтованою, та такою, що підлягає
задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 156,28 гривень
пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

Відповідно до умов договору, у разі
несвоєчасної оплати, споживач повинен
сплатити постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач нарахував суму пені, з
урахуванням Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, та в
порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок пені,
нарахованої позивачем, перевіривши
період нарахування останнім вказаної
суми, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
таким, що відповідає нормам чинного
законодавства, та підлягає
задоволенню.

Однак, відповідачем заявлено
клопотання про зменшення 100% штрафних
санкцій у вигляді пені, 3% річних та
інфляційних.

Розглянувши надане клопотання, суд
зазначає наступне.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями в цьому
Кодексі визначаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

3% річних та інфляційні нарахування
передбачені ст.625 Цивільного кодексу
України як відповідальність за
порушення грошового зобов'язання, та не
є за своєю природою штрафними
санкціями.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України, суд
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК) (1798-12), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо
(п.3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ №18 від
26.12.2011 р.).

Враховуючи майновий стан відповідача,
причини неналежного виконання
зобов'язань за спірним договором,
часткове добровільне погашення
заборгованості суд вважає за необхідне
зменшити розмір пені на 50% та стягнути з
відповідача 78,14 гривень пені, в іншій
частині слід відмовити.

Таким чином, суд частково задовольняє
клопотання відповідача та зменшує
розмір пені на 50%.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 36,15 гривень
суми 3% річних та 42,12 гривень суми
інфляційних втрат, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунки позивача
щодо кожної із нарахованих санкцій,
перевіривши періоди нарахування
останнім вказаних сум інфляційних
втрат та 3% річних, дійшов висновку про
те, що відповідні розрахунки є вірними,
та відповідають нормам чинного
законодавства, а тому підлягають
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.ст.44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до яких, судовий
збір покладається на сторін
пропорційно розміру задоволених вимог.

Суд звертає увагу сторін, що у
відповідності до ч.4 п.3.17.4. постанови
Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011 року,
судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.546,
548, 599, 612, 625, 629 Цивільного кодексу
України, ст.ст.179, 193, 230 Господарського
кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12,
22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління Державної
автомобільної інспекції головного
управління МВС України в Харківській
області (61013, м.Харків, вул.Шевченко, 26,
, р/р №00040 у банку
ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011)
на користь Акціонерної компанії
"Харківобленерго" (61300, м.Харків,
вул.Плеханівська, 149, ,
п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823)
суму заборгованості у розмірі 3019,77
гривень за перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії.

Стягнути з Управління Державної
автомобільної інспекції головного
управління МВС України в Харківській
області (61013, м.Харків, вул.Шевченко, 26,
, р/р №00040 у банку
ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011)
на користь Акціонерної компанії
"Харківобленерго" (61300, м.Харків,
вул.Плеханівська, 149, ,
п/р 0912 АТ «Банк Золоті Ворота», МФО
351931) 78,14 гривень пені, 36,15 гривень суми 3%
річних, 42,12 гривень суми інфляційних
втрат та 1532,07 гривень судового збору.

Видати відповідні накази після
набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 78,14 гривень пені
відмовити.

Повне рішення складено 16 червня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/1930/14