ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Справа № 916/2223/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк І.Вовка,
С.Могилрозглянувши у відкритому
судовому засіданнікасаційну
скаргуТовариства з обмеженою
відповідальністю Експертного
агентства "Укрконсалт"на постановувід
11.03.2014Одеського апеляційного
господарського судуу справі№ 916/2223/13за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю Експертного
агентства "Укрконсалт"доДержавного
закладу "Український медичний центр
реабілітації матері та дитини
Міністерства охорони здоров'я
України"за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні
відповідачаМіністерства охорони
здоров'я Україниза участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідачаРегіонального відділення
Фонду державного майна України по
Одеській областіпростягнення вартості
поліпшень об'єкту нерухомого майна за
договором оренди у розмірі 384 277,60 грнВ
судове засідання прибули
представники:МОЗ УкраїниМовіле О.С.
(дов. від 05.03.2014 №14.02/08), РВ ФДМУ по
Одеській областіЛірніченко О.А. (дов.
від 21.01.2014 № 64) Заслухавши
суддю-доповідача - Є. Борденюк,
пояснення представників сторін і
третіх осіб та перевіривши матеріали
справи, Вищий господарський суд
України

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Експертне агентство
"Укрконсалт" звернулось до
господарського суду з позовом до
Державного закладу "Український
медичний центр реабілітації матері та
дитини Міністерства охорони здоров'я
України" про стягнення вартості
поліпшень орендованого майна у розмірі
384 277,60 грн, що неможливо відокремити від
майна без заподіяння йому шкоди.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

Між позивачем (орендарем) та
відповідачем (орендодавцем) укладені
договір оренди нежитлового приміщення
загальною площею 48,2 кв.м. від 26.11.2002 та
договір оренди нежитлового приміщення
загальною площею 115,4 кв.м. від 26.11.2002.
Орендодавець листом № 2420/01 від 15.12.2001 та
листом б/н від 30.12.2002 погодив проведення
капітального ремонту орендованих
приміщень першого поверху загальною
площею 48,2 кв.м. та приміщень підвалу
загальною площею 115,4 кв.м., розташованих
в будівлі за адресою: м. Одеса, вул.
Маріїнська, 2 в сумі 181 482,00 грн, а листом
б/н від 28.05.2006 погодив надану позивачем
проектно-кошторисну документацію на
проведення ремонтних робіт
орендованих приміщень у сумі 200 050,00 грн.

Аудиторською довідкою від 14.11.2008 № 1/14
"Про підтвердження джерел фінансування
капітальних витрат, проведених
поліпшень при капітальному ремонті
орендованого приміщення підвалу та
першого поверху загальною площею 169,3
кв.м., яке знаходиться за адресою: м.
Одеса, Італійський бул.7 ріг вул.
Маріїнська, 2, станом на 01.11.2008", виданою
аудиторською фірмою "Істина",
підтверджені капітальні витрати у
розмірі 384 277,6 грн. Тобто, вартість
об'єкту оренди було збільшену на
відповідну суму, що є підставою для
звернення з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 16.12.2013 (суддя Ю. Щавинська) у
задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до предмету вказаних
позивачем договорів останньому
передано в строкове платне
користування окреме індивідуально
визначене майно у вигляді нежитлового
приміщення, загальною площею 48,2 кв.м.,
розташованого на першому поверсі
поліклініки для розташування офісних
приміщень, розміщене за адресою: м.
Одеса, вул. Маріїнська, 2, що знаходиться
на балансі Медичного центру
реабілітації матері та дитини МОЗ
України, вартість якого визначена
відповідно до звіту про оцінку і станом
на 21.11.2002 становила 39 350,00 грн, а також
окреме індивідуально визначене майно у
вигляді нежитлового приміщення,
загальною площею 115,4 кв.м.,
розташованого в підвалі поліклініки
для розташування офісних та підсобних
приміщень, розміщене за адресою: м.
Одеса, вул. Маріїнська, 2, що знаходиться
на балансі Медичного центру
реабілітації матері та дитини МОЗ
України, вартість якого визначена
відповідно до звіту про оцінку і станом
на 21.11.2002 становила 49 956,00 грн.

Пунктом 6.3 та пунктом 6.2 вказаних
договорів сторони погодили, що орендар
має право з дозволу орендодавця
вносити зміни до складу орендованого
майна, проводити його реконструкцію,
технічне переозброєння, що зумовлює
підвищення його вартості.

Пунктом 7.4 договору оренди нежитлового
приміщення, загальною площею 48,2 кв.м.
встановлено, що орендодавець
зобов'язаний відшкодовувати орендарю
вартість зроблених останнім
невідокремлюваних поліпшень
орендованого майна, за наявності
дозволу орендодавця на такі поліпшення
в межах суми збільшеної вартості
орендованого майна в результаті таких
поліпшень.

У договорі оренди індивідуально
визначеного нерухомого майна, що
належить до державної власності від
26.11.2002 на загальну площу 115,4 кв.м.,
зазначені положення відсутні.

Питання компенсації орендодавцем
збільшення вартості орендованого
майна в результаті зазначених
невідокремлюваних поліпшень
вирішується відповідно до умов
договорів та чинного законодавства.

Згідно з приписами ст. 27 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", якщо орендар за рахунок власних
коштів здійснив за згодою орендодавця
поліпшення майна, які неможливо
відокремити від майна без заподіяння
йому шкоди, орендодавець зобов'язаний
компенсувати йому зазначені кошти в
межах збільшення в результаті цих
поліпшень вартості орендованого майна,
визначеної в установленому
законодавством порядку, яке відбулося
в результаті таких поліпшень, якщо інше
не визначено договором оренди.
Вартість поліпшень орендованого майна,
зроблених орендарем без згоди
орендодавця, які не можна відокремити
без шкоди для майна, компенсації не
підлягає.

Отже, предметом доведення у даній
справі є юридичний склад, що включає
факт збільшення вартості орендованого
майна в результаті зроблених
поліпшень, при цьому зазначена
вартість має бути визначена в
установленому законодавством порядку,
а також наявність на проведення таких
поліпшень згоди орендодавця.

Позивачем не доведений належним чином
факт збільшення вартості майна
внаслідок проведених робіт.

Аудиторська довідка не є належним
доказом у розумінні ст. 34 ГПК України,
оскільки, по-перше, нею лише проведено
аналіз джерел фінансування
капітальних витрат, здійснених
поліпшень при капітальному ремонті
орендованого підвального приміщення
підвалу і першого поверху загальною
площею 169,3 кв.м., яке знаходиться за
адресою: м. Одеса, Італійський бульвар,
7, вулиці Маріїнської, 2, а, по-друге, дана
довідка складена для Управління
охорони об'єктів культурної спадщини
Одеської обласної державної
адміністрації відповідно до діючого
законодавства і не повинна
використовуватися для будь-яких інших
цілей.

Щодо надання погодження на проведення
капітального ремонту орендованого
приміщення підвалу, то згідно з
аудиторською довідкою, якою позивач
також обґрунтовує позовні вимоги,
станом на 05.10.2005 вартість залишку
невиконаних робіт склала лише 13 404 грн.
А тому зміст листів, наданих
представником позивача, є
суперечливими, що в свою чергу
позбавляє можливості вважати такі
докази належними та допустимими в
розумінні ст. 34 ГПК України.

Враховуючи зазначене вище, місцевий
господарський суд дійшов висновку про
недоведеність позивачем факту надання
останньому відповідачем дозволу на
проведення ремонтних робіт на суму, яка
заявлена до стягнення, а тому і про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Щодо застосування позовної давності,
місцевий господарський суд вказав на
те, що згідно зі ст. 786 ЦК України до
вимог про відшкодування витрат на
поліпшення речі застосовується
позовна давність в один рік. Перебіг
позовної давності щодо вимог
наймодавця починається з моменту
повернення речі наймачем, а щодо вимог
наймача - з моменту припинення
договору.

З огляду на те, що позивачем не було
доведено порушення права та майнового
інтересу, за захистом якого останній
звернувся до суду з відповідним
позовом, строк позовної давності не
застосовується.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014 (колегія
суддів: М. Петров, Г. Разюк, С. Колоколов)
підтримане рішення Господарського
суду Одеської області від 16.12.2013 про
відмову у позові, однак з інших мотивів.

Господарський суд апеляційної
інстанції погодився з висновком суду
першої інстанції, що позивачем не
доведений належним чином факт
збільшення вартості майна внаслідок
проведення робіт. Однак, в якості
підтвердження здійснених поліпшень
орендованого майна на суму 384 277,60 грн
позивач надав до місцевого
господарського суду аудиторську
довідку аудиторської фірми ТОВ "Істина"
щодо здійснених позивачем поліпшень
при капітальному ремонті орендованого
підвального приміщення і першого
поверху загальною площею 169,3 кв. м., яке
знаходиться за адресою: м. Одеса,
Італійський бульвар, 7, вулиці
Маріїнської, 2 а, на загальну суму 384 277,6
грн.

З вказаної аудиторської довідки
вбачається, що вона ґрунтується на
конкретних первинних документах, які
підтверджують факт виконання
позивачем робіт по поліпшенню
орендованих приміщень.

В підтвердження здійснення поліпшень
орендованих приміщень позивач також
надав договори підряду на виконання
ремонтно-будівельних робіт, кошторисну
документацію, акти виконаних робіт,
платіжні документи на оплату позивачем
виконаних ремонтно-будівельних робіт
підрядникам на загальну суму 384 277,60 грн,
які стали підставою для надання
аудиторською фірмою довідки щодо
здійснених позивачем поліпшень при
капітальному ремонті орендованого
підвального приміщення і першого
поверху загальною площею 169,3 кв.м., яке
знаходиться за адресою: м. Одеса,
Італійський бульвар, 7, вулиці
Маріїнської, 2 а, на загальну суму 384 277,60
грн.

З огляду на зазначене, апеляційний
господарським вказав на те, що місцевий
господарський суд дійшов помилкового
висновку про те, що позивач не довів
належними доказами факт виконання
поліпшень орендованого майна на суму 384
277,6 грн.

Також помилковим апеляційний
господарський суд визнав висновок
місцевого господарського суду про те,
що позивач не надав належних доказів на
підтвердження факту погодження
відповідачем здійснених ТОВ ЕА
"Укрконсалт" поліпшень орендованого
майна, оскільки такий висновок
місцевого господарського суду
ґрунтується лише на критичному аналізі
листів, наданих представником
позивача.

Водночас, у матеріалах справи, на
момент прийняття місцевим
господарським судом рішення були
наявні зведені кошториси від 02.11.2001,
10.12.2002, 10.05.2005 будівельних робіт по
поліпшенню позивачем орендованого
майна, на яких містяться відтиски
печатки Медичного центру реабілітації
дітей з соматичними захворюваннями, що
посвічує на двох перших кошторисах від
02.11.2001 та від 10.12.02 підписи головного
лікаря Дитячої басейнової лікарні на
водному транспорті, а на кошторисі від
10.05.05 підпис головного лікаря Медичного
центру реабілітації дітей з
соматичними захворюваннями, який
погоджував ці кошториси.

Однак, місцевий господарський суд не
надав будь-якої оцінки вказаним
зведеним кошторисам, які погоджені
головним лікарем відповідача - ОСОБА_7

В судовому засіданні від 11.03.14 головний
лікар ДЗ "Український медцентр"
ознайомившись із оригіналами 3-х
зведених кошторисів пояснив, що
рукописні тексти про погодження цих
кошторисів виконані невідомою йому
особою, однак підписи на цих
погодженнях виконані ним - ОСОБА_7

Враховуючи наведене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
всі 3 зведених кошториси на загальну
суму 381 532 грн погоджені відповідачем, а
доводи представника відповідача та
головного лікаря ДЗ "Український
медцентр" про те, що погодження на
зведеному кошторисі від 02.11.2001
засвідчено печаткою Медичного центру
реабілітації дітей з соматичними
захворюваннями МОЗ України, якого на
той час не існувало не є належним
доказом такого погодження, не є
обґрунтованими, оскільки відповідач не
довів належними доказами той факт, що
вказане погодження із підписом ОСОБА_7
засвідчене печаткою Медичного центру
реабілітації дітей з соматичними
захворюваннями, не могло бути
здійснено ОСОБА_7 після дати складання
вказаного зведеного кошторису, коли
печатка Медичного центру реабілітації
дітей з соматичними захворюваннями МОЗ
України вже існувала.

Враховуючи положення Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", ЦК України та умови договорів
оренди від 01.10.2001, від 26.11.2002 апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
право ТОВ ЕА "Укрконсалт" в частині
стягнення вартості поліпшень
орендованого майна у сумі 381 532 грн, які
були погоджені відповідачем, є
порушеним, однак воно не підлягає
захисту в цій частині з наступних
підстав.

Згідно ст. 786 ЦК України до вимог про
відшкодування витрат на поліпшення
речі застосовується позовна давність в
один рік. Перебіг позовної давності
щодо вимог наймодавця починається з
моменту повернення речі наймачем, а
щодо вимог наймача - з моменту
припинення договору.

Як вбачається з матеріалів справи
договір оренди від 01.10.2001 між Дитячою
басейновою лікарнею на водному
транспорті та ТОВ ЕК "Укрконсалт"
припинив свою дію 26.11.2002 у зв'язку із
укладанням між Медичним центром
реабілітації матері та дитини
Міністерства охорони здоров'я України"
та ТОВ ЕА "Укрконсалт" договору оренди
нежитлового приміщення, загальною
площею 48,2 кв.м., розташованого на
першому поверсі поліклініки для
розташування офісних приміщень,
розміщене за адресою: м. Одеса, вул.
Маріїнська, 2.

Договори ж оренди нежитлових приміщень
площею 48,2 кв.м., розташованого на
першому поверсі поліклініки для
розташування офісних приміщень,
розміщене за адресою: м. Одеса, вул.
Маріїнська, 2 та площею 115,4 кв.м.,
розташованого в підвалі поліклініки
для розташування офісних та підсобних
приміщень, розміщене за адресою: м.
Одеса, вул. Маріїнська, 2, які укладені
26.11.2002 припинили свою дію 04.08.2006 у
зв'язку із укладанням між ТОВ ЕА
"Укрконсалт" (орендар) та Управлінням
охорони об'єктів культурної спадщини
Одеської обласної державної
адміністрації (орендодавець) договору
оренди від 04.08.2006 на ті ж самі
приміщення, які орендувалися ТОВ ЕА
"Укрконсалт" у Медичного центру
реабілітації матері та дитини
Міністерства охорони здоров'я України".

Отже, перебіг строку позовної давності
щодо стягнення вартості поліпшень
орендованих позивачем нежитлових
приміщень площею 48,2 кв.м. та 115,4 кв.м.
починається з 04.08.2006, тобто з моменту
припинення договорів оренди вказаних
приміщень і закінчується 06.08.2007.

При цьому слід зазначити, що строк
позовної давності щодо вказаних
позовних вимог ТОВ ЕА "Укрконсалт"
закінчився задовго до того, як позивач
27.04.2010 уклав із Управлінням Одеської
міської ради з майнових відносин
договір купівлі-продажу орендованих
раніше позивачем у Медичного центру
реабілітації матері та дитини
Міністерства охорони здоров'я України"
нежитлових приміщень.

За таких обставин судова колегія не
приймає до уваги доводи ТОВ ЕА
"Укрконсалт" про те, що перебіг строку
позовної давності щодо заявлених ним
позовних вимог починається з моменту
коли позивач довідався про порушення
свого права, а саме: з моменту визнання
договору купівлі-продажу від 27.04.2010,
оскільки це суперечить положенням ч.2
ст.786 ЦК України.

В наявних матеріалах справи містяться
заперечення ДЗ "Український медцентр",
в яких останній зазначає на порушення
позивачем строку позовної давності
щодо заявлених позовних вимог, а в
протоколі судового засідання від 16.12.2013
зафіксовано клопотання представника
ДЗ "Український медцентр" про
застосування строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
відносно позовних вимог ТОВ ЕА
"Укрконсалт" в частині стягнення з ДЗ
"Український медцентр" вартості
поліпшень орендованого майна у розмірі
381 532 грн, які неможливо відокремити від
майна без заподіяння йому шкоди, слід
відмовити у зв'язку із пропуском строку
позовної давності, оскільки позивач
довів належними доказами факт
порушення його права щодо вказаних
позовних вимог.

Водночас, позовні вимоги ТОВ ЕА
"Укрконсалт" в частині стягнення з ДЗ
"Український медцентр" вартості
поліпшень орендованого майна у розмірі
2745,6 грн (384 277,6 грн - 381 532 грн = 2745,6 грн)
слід відмовити у зв'язку із
недоведеністю факту надання
відповідачем дозволу на здійснення
поліпшень орендованого майна на
вказану суму.

Звертаючись до суду з касаційною
скаргою, позивач посилається на
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій при ухвалені
оскаржуваних судових рішень норм
права, просить рішення та постанову
скасувати, та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин
справи та їх повноту, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
такого.

Відповідно до положень ст. 27 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", якщо орендар за
рахунок власних коштів здійснив за
згодою орендодавця поліпшення
орендованого майна, які неможливо
відокремити від майна без заподіяння
йому шкоди, орендодавець зобов'язаний
компенсувати йому зазначені кошти в
межах збільшення в результаті цих
поліпшень вартості орендованого майна,
визначеної в установленому
законодавством порядку, яке відбулося
в результаті таких поліпшень, якщо інше
не визначене договором оренди.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що позивачем не
доведений належним чином факт
збільшення вартості майна внаслідок
проведення робіт. Позивачем зазначена
обставина не спростовується.

Розмір витрат орендаря на проведення
капітального ремонту не є тотожним
поняттю розміру поліпшення
орендованого майна, який орендодавець
зобов'язаний компенсувати. Компенсації
підлягає лише збільшена в результаті
таких поліпшень вартість орендованого
майна. Вартість майна визначається
ринковими показниками на подібне майно
у певний час. Складовою такої вартості
є витрати на поліпшення майна. Поряд з
цим на вартість майна можуть впливати
інші показники, наприклад, пропозиція і
запит.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій про те, що договори оренди
майна припинені 04.08.2006. Якраз на
зазначену дату орендар повинен
визначити вартість поліпшень майна,
яку орендодавець зобов'язаний
відшкодувати.

Недоведення позивачем належним чином
обставин збільшення вартості майна
внаслідок його поліпшення є підставою
для відмови у позові.

Незалежно від мотивів відмови у позові,
викладених в оскаржуваній постанові,
підстав для задоволення касаційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
Експертного агентства "Укрконсалт"
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014 залишити
без зміни.

Судді:
Є. Борденюк

І. Вовк

С. Могил