ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2014 р.
Справа № 914/1125/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача Міського державного
комунального підприємства
"Миколаївтеплокомуненерго", м.Миколаїв
Львівської області

про стягнення 1 189 352,59 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Мельник В.В. - головний
юрисконсульт відділу виконавчих
проваджень та проваджень у справах про
банкрутство Управління
претензійно-позовної роботи
Юридичного департаменту (довіреність в
матеріалах справи);

від відповідача Брегман Л.Р. - головний
бухгалтер (довіреність в матеріалах
справи);

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулося
з позовом до Міського державного
комунального підприємства
"Миколаївтеплокомуненерго" про
стягнення 1 189 352,59 грн., з яких 1 109 865,06
грн. - основний борг, 69 638,71 грн. - 3% річних
та 9 848,82 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 04.04.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 23.04.2014р. Ухвалою
суду від 23.04.2014р. розгляд справи
відкладено на 21.05.2014р. Ухвалою суду від
21.05.2014р. розгляд справи відкладено на
02.06.2014р.

Представник позивача подав додаткові
пояснення (вх.№23860/14 від 02.06.2014р.) щодо
строків, в які мали бути виконані
зобов'язання за договором від 30.09.2011р.
№ТЕ59Б. Представник позивача позовні
вимоги підтримав повністю, просив
позов задоволити з підстав викладених
у позовній заяві.

Представник відповідача подав відзив
на позовну заяву (вх.№23799/14 від 02.06.2014р.)
в якому Міське державне комунальне
підприємство
"Миколаївтеплокомуненерго" не
заперечує проти позовних вимог в
частині стягнення суми основного
боргу, однак в частині стягнення з
відповідача 3% річних та інфляційних
втрат заперечує з підстав викладених у
поданому відзиві. Разом з тим
відповідач у відзиві на позовну заяву
просить розтермінувати виплату суми
боргу терміном на три роки. Крім того
представником відповідача подано
уточнення до відзиву на позовну заяву
(вх.№23859/14 від 02.06.2014р.) в якому Міське
державне комунальне підприємство
"Миколаївтеплокомуненерго" просить
внести уточнення до відзиву та
відтермінувати виконання рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд,-

встановив:

30.09.2011р. між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз», від імені
якого діє філія Миколаївське УЕГГ
(надалі - постачальник) та Міським
державним комунальним підприємством
"Миколаївтеплокомуненерго" (надалі -
покупець) було укладено договір №ТЕ59-Б
купівлі-продажу природного газу,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується поставити покупцеві
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природній газ в обсязі, зазначеному у
п.1.2. цього договору.

17.01.2012р. між сторонами вищезазначеного
договору укладено додаткову угоду до
договору №ТЕ59-Б від 30.09.2011р., якою
договір на купівлю-продаж природного
газу викладено у новій редакції.

Відповідно до п.3.1. договору за одиницю
виміру кількості газу при його обліку
приймається один кубічний метр (куб.м.),
приведений до стандартних умов:
температура газу = 20 градусів Цельсія,
тиск газу = 760 мм ртутного стовпчика
(101,325 кПа)

Згідно із п.3.2. договору облік газу, що
постачається на умовах договору,
здійснюється згідно з Правилами обліку
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами, постачання та споживання,
затвердженими наказом Міністерства
палива та енергетики України від
27.12.2005р. №618, зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 26.01.2006р.
за №67/11941.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що
кількість реалізованого газу
споживачу визначається на межі
балансової належності об'єктів
споживача за допомогою вузлів обліку,
визначених у додатку 1 до договору.

На підставі результатів вимірювання
обсягу газу вузлами обліку складаються
щомісяця акти приймання-передачі газу
(п.3.5. договору).

Відповідно до п.4.1. договору розрахунки
за реалізований споживачеві газ
здійснюється за цінами, що
встановлюються національною комісією,
яка здійснює державне регулювання у
сфері енергетики.

Згідно із п.4.6. договору оплата вартості
послуг з постачання газу здійснюється
споживачем авансовими та/або плановими
платежами із розрахунку договірного
обсягу постачання газу протягом
періоду оплати відповідно до додатка 2
до договору.

Як зазначено у позовній заяві,
постачальник свої зобов'язання за
договором виконав повністю, поставив
природній газ відповідачу протягом
періоду з жовтня 2011р. по квітень 2012р.

Однак в порушення умов договору
відповідач не здійснив повну оплату за
поставлений природний газ, внаслідок
чого у Міського державного
комунального підприємства
"Миколаївтеплокомуненерго" виникла
заборгованість перед Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» в розмірі 1 109 865,06 грн.

Крім того, керуючись ст.625 ЦК України
відповідачу було нараховано 69 638,71 грн.
та 3% річних та 9 848,82 грн. інфляційних
втрат.

14.11.2012р. між ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» (надалі -
первісний кредитор) та ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» (надалі - новий
кредитор) укладено договір №14/7009/12 про
відступлення права вимоги, відповідно
до умов якого первісний кредитор
передає, а новий кредитор приймає на
себе право вимоги до боржника
первісного кредитора - МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго» за
договором на постачання природного
газу №ТЕ59Б від 30.09.2011р. у сумі 1 109 856,06
грн.

Крім передачі права вимоги оплати
спожитого природного газу за
зобов'язанням, зазначеним в п.1.1., до
нового кредитора переходять права
вимоги стягнення всіх штрафних
санкцій, інфляційних витрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за зазначеним вище
договором (п.1.2. договору відступлення
права вимоги).

Як стверджує Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", вказана
заборгованість Міським державним
комунальним підприємством
"Миколаївтеплокомуненерго" не
погашена.

Таким чином позивач звернувся до
господарського суду Львівської
області та просить стягнути на його
користь з відповідача 1 189 352,59 грн., з
яких 1 109 865,06 грн. - основний борг, 69 638,71
грн. - 3% річних та 9 848,82 грн. - інфляційні
втрати.

У поданому відзиві відповідач не
заперечив проти стягнення з нього суми
основного боргу, однак проти стягнення
3% річних та інфляційних втрат
заперечив з огляду на наступне.

У відзиві відповідач не погоджується
із порядком нарахування 3% річних та
інфляційних втрат, при цьому він
посилається на ч.6 ст.232 ГК України. Крім
того відповідач зазначає, що його вина
у порушенні зобов'язань відсутня,
оскільки заборгованість населення за
використану теплову енергію становить
452 320,00 грн.

Також у вказаному відзиві відповідач
просить суд розтермінувати виконання
рішення на три роки. У поданому
уточненні до відзиву на позовну заяву
позивач просить відстрочити виконання
рішення на шість місяців.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд дійшов
висновку, що позов слід задоволити
повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, але при укладенні договору
сторони повинні керуватися вимогами
Цивільного кодексу України, іншими
актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Як вбачається із матеріалів справи між
між ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз», від імені
якого діє філія Миколаївське УЕГГ та
МДКП "Миколаївтеплокомуненерго" було
укладено договір №ТЕ59-Б
купівлі-продажу природного газу від
30.09.2011р. 17.01.2012р. між сторонами
вищезазначеного договору укладено
додаткову угоду до договору №ТЕ59-Б від
30.09.2011р., якою договір на купівлю-продаж
природного газу викладено у новій
редакції.

Факт виконання постачальником своїх
зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу за
період з жовтня 2011р. по квітень 2012р.

Всупереч умовам договору відповідач
порушив свої зобов'язання, повної
оплати за поставлений природній газ не
здійснив. Непогашеною залишилась
заборгованість у розмірі 1 109 865,06 грн.
Відповідач у відзиві на позовну заяву
визнав наявність у нього боргу в
розмірі 1 109 865,06 грн.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних в
розмірі 69 638,71 грн. та інфляційних втрат
в розмірі 9 848,82 грн., суд дійшов висновку
про правильність їх нарахування.

Як вбачається із матеріалів справи
14.11.2012р. між ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» (надалі -
первісний кредитор) та ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» (надалі - новий
кредитор) укладено договір №14/7009/12 про
відступлення права вимоги, відповідно
до умов якого первісний кредитор
передає, а новий кредитор приймає на
себе право вимоги до боржника
первісного кредитора - МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго» за
договором на постачання природного
газу №ТЕ59Б від 30.09.2011р. у сумі 1 109 856,06
грн. Крім передачі права вимоги оплати
спожитого природного газу за
зобов'язанням, зазначеним в п.1.1., до
нового кредитора переходять права
вимоги стягнення всіх штрафних
санкцій, інфляційних витрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за зазначеним вище
договором (п.1.2. договору відступлення
права вимоги).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Частиною першою ст.514 ЦК України
передбачено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

З метою дотримання вимог ст.516 ЦК
України ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» листом від
16.11.2012р. №06-11339/1-23 повідомило МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго» про
відступлення на користь ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» права вимоги за
договором від 30.09.2011р. №ТЕ59Б. Копія
вказаного листа міститься в матеріалах
справи, оригінал оглянуто в судовому
засіданні. На вказаному листі
міститься відмітка директора МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго» - Оприска
О.І. про отримання вказаного листа. Отже
відповідач був повідомлений про
відступлення права вимоги за договором
від 30.09.2011р. №ТЕ59Б.

Крім того, як зазначалося вище
відповідач у відзиві на позовну заяву
не заперечив проти позовних вимог
позивача в частині стягнення основного
боргу.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, а
також враховуючи те, що відповідач
визнав наявність у нього боргу перед
позивачем, суд дійшов висновку про те,
що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Щодо відзиву позивача та уточнення до
відзиву на позовну заяву, в якому
відповідач просить відстрочити
виконання рішення на шість місяців, суд
зазначає наступне.

Необхідність відстрочення виконання
рішення суду відповідач обґрунтовує
важким фінансовим становищем
підприємства, значною заборгованістю
населення і державного бюджету за
використану теплову енергію.

Згідно п.6 ст.83 ГПК України,
господарський суд приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Відповідно до статті 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Згідно із п.7.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
господарський суд на підставі статті 121
ГПК має право за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за власною
ініціативою у виняткових випадках
залежно від обставин справи
відстрочити, розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови (далі -
рішення), змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Відповідно до п.7.2. вищезазначеної
постанови, підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. При цьому слід мати на увазі,
що згоди сторін на вжиття заходів,
передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття
не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши
матеріали справи, враховуючи
матеріальний стан та матеріальні
інтереси як відповідача, так і
позивача, ступінь вини відповідача у
виникненні спору, суд вважає за можливе
відстрочити виконання рішення суду на
шість місяців до 02.12.2014р.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №2002351 від 25.03.2014р.
- 23 787,05 грн., який відповідно до ст.49 ГПК
України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Міського державного
комунального підприємства
"Миколаївтеплокомуненерго" (81600,
Львівська область, м.Миколаїв, проспект
Грушевського, 1, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6, ) 1
109 865,06 грн. основного боргу, 69 638,71 грн. 3%
річних, 9 848,82 грн. інфляційних втрат та 23
787,05 грн. судового збору з відстрочкою
виконання рішення суду на шість
місяців до 02.12.2014р.

3. Наказ видати після набрання судовим
рішення в законної сили, в порядку ст.116
ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 06.06.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.