ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р.
Справа № 921/55/14-г/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Д.Новосад

суддів
Г.Орищин

Г.Мельник

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ранголі", с. Гора,
Бориспільський район, Київська
область, б/н від 21.03.2014

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 07.03.2014

у справі № 921/55/14-г/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ранголі", с. Гора,
Бориспільський район, Київська область

до відповідача:Селянського
фермерського господарства "Тюльпан", м.
Теребовля, Тернопільська область

про cтягнення заборгованості

За участю представників сторін:

від позивача: - не з'явився;

від відповідача: - не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 07.03.2013 у
справі № 921/55/14-г/13 (суддя Стопник С.Г.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
Селянського фермерського господарства
"Тюльпан" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ранголі":
331 520 (триста тридцять одну тисячу
п'ятсот двадцять) грн. 40 коп. основного
боргу, 5 404 (п'ять тисяч чотириста чотири)
грн. 69 коп. 3% річних, 1 178 (одну тисячу сто
сімдесят вісім) грн. 68 коп. втрат від
інфляції, 19 201 грн. 75 коп. пені, 7 146 (сім
тисяч сто сорок шість) грн. 11 коп. в
повернення сплаченого судового збору.
В решті позову відмовлено.

З даним рішенням не погоджується
позивач, ТзОВ "Ранголі", оскаржив його в
апеляційному порядку. Скаржник вважає,
що рішення господарського суду
Тернопільської області від 07.03.2014 в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог щодо стягнення коригування суми
основної заборгованості у зв'язку зі
зміною курсу гривні до долара США.
Рішення суду в цій частині позивач
вважає необґрунтованим та таким, що
підлягає скасуванню у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та неправильним
застосуванням норм матеріального
права. На підставі викладеного в
апеляційній скарзі, скаржник просить
суд апеляційної інстанції скасувати
рішення господарського суду
Тернопільської області від 07.03.2014
частково, в частині відмови у стягненні
з СФГ «Тюльпан» 24 406,41грн. коригування
суми основної заборгованості у зв'язку
зі зміною курсу гривні до долара США.

14.04.2014 автоматизованою системою
документообігу суду апеляційну скаргу
ТзОВ "Ранголі", с. Гора, Бориспільський
район, Київська область, б/н від 21.03.2014,
розподілено до розгляду
судді-доповідачу Д.Новосад.

З урахуванням положень ст. 4-6 ГПК
України, п. 3.1.7 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, п. 6 рішення зборів суддів
(протокол № 6 від 28.12.2010) зі змінами,
внесеними рішенням зборів суддів
(протокол № 13 від 03.08.2012),
розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
14.04.2014 в склад колегії по розгляду
апеляційної скарги ТзОВ "Ранголі",
введено суддів - О. Михалюк, Г.Мельник.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.04.2014 подані
скаржником матеріали визнано
достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 21.05.2014.

У зв'язку із відпусткою судді О.Михалюк,
з урахуванням положень ст. 4-6 ГПК
України, п. 3.1.7 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, п. 6 рішення зборів суддів від
28.12.10 (протокол № 6), розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 в склад
колегії по розгляду апеляційної скарги
ТзОВ "Ранголі", введено замість судді
О.Михалюк - суддю Г.Орищин.

Розгляд апеляційної скарги
відкладався на 04.06.2014 з підстав,
викладених в ухвалі Львівського
апеляційного господарського суду від
21.05.2014.

Відповідач - правом, наданим ст. 96 ГПК
України, не скористався, відзиву на
апеляційну скаргу не подав.

В судове засідання 04.06.2014 позивач та
відповідач явки повноважених
представників не забезпечили, хоча про
час та місце засідання суду були
належним чином повідомлені, що
підтверджується матеріалами справи.
Відповідач подав суду клопотання про
відкладення розгляду даної справи та
продовження строку вирішення спору у
зв'язку з його перебуванням на
лікуванні. Однак, беручи до уваги п.п. 2,3
ухвали Львівського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014, а також
зважаючи на те, що клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи задовольнялося у судовому
засіданні 21.05.2014, колегія суддів в
задоволенні клопотання про
відкладення та про продовження строку
вирішення спору відмовляє. Крім того,
колегія суддів зазначає, що
Господарський процесуальний кодекс
України не обмежує кількості
представників, яких може призначити
юридична особа. Зважаючи на те, що у
суду є всі необхідні докази для
вирішення спору, запобігаючи
безпідставному затягуванню розгляду
апеляційної скарги, та враховуючи, що
відкладення розгляду справи за
обставин, визначених у ч. 1 ст. 77 ГПК
України, є обов'язком лише за умови
неможливості вирішення спору в даному
судовому засіданні, тому апеляційна
скарга розглядається за відсутності
представників сторін.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи та наявні
в них докази, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду Тернопільської
області від 07.03.2014 у справі № 921/55/14-г/13
слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
11.04.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ранголі"
(Постачальник) та Сільським
фермерським господарством "Тюльпан"
(Покупець) укладено договір поставки №
34/13.

Відповідно до п.1.1 договору в порядку та
на умовах, визначених Договором,
Постачальник зобов'язується поставити
(передати) в обумовлені строки Покупцю
засоби захисту рослин, вказані в
специфікації, що є невід'ємною частиною
цього Договору, а Покупець зобов'язався
прийняти цей Товар та своєчасно
здійснити його оплату.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що
кількість, асортимент, ціна Товару, а
також умови оплати, поставки та місце
поставки Товару визначаються в
специфікації, що є невід'ємною частиною
цього Договору.

Відповідно до п.п.6.3, 6.4 договору Сторони
погодилися застосовувати при
проведенні розрахунків за товари,
вказані у специфікації, курс продажу
іноземних валют (Долар США/Євро) до
гривні, що встановлений УМВБ, і в тому
випадку, коли курс УМВБ на день
проведення розрахунків (перерахування
коштів) є вищим за курс відповідної
іноземної валюти на дату відвантаження
Товару за відповідними накладними,
сума належна до оплати визначається за
відповідною формулою, вказаною у п.6.4
Договору.

Пунктом 7.2 Договору поставки №34/13 від
11.04.2013 сторони погодили, що у разі
порушення Покупцем строків оплати
Товару за даним Договором, Покупець
сплачує Постачальнику пеню у розмірі,
який розраховується, виходячи з
розміру подвійної облікової ставки,
яка встановлюється Національним
банком України і діє у період
прострочення, від відповідної суми
простроченого зобов'язання за кожен
календарний день прострочення. Сторони
узгодили, що частина 6 ст.232
Господарського кодексу України (щодо
обмеження строку нарахування штрафних
санкцій) не застосовується.

Пунктами 8.1. та 8.3. договору №34/13 від
11.04.2013 передбачено, що сторони
звільняються від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
умов цього Договору у випадку дії
Форс-мажорних обставин, настання яких
не залежить від Сторін і безпосередньо
впливає на можливість виконання цього
Договору. Сторона, яка зазнала дії
Форс-мажорних обставин, негайно
повідомляє іншу Сторону у письмовій
формі про початок та припинення дії
таких обставин.

Згідно з п.9.1 договору останній набирає
чинності з моменту його підписання
Сторонами і діє до 31 грудня 2013 року.

В специфікації №1 від 11.04.2013 сторони
погодили кількість, номенклатуру та
ціну Товару, що має бути поставлена
Покупцю, на загальну суму 307 533,12 грн. (з
ПДВ), а також порядок оплати Товару (п.5):
згідно рахунку-фактури шляхом
перерахування коштів на
розрахунковий/поточний рахунок
Постачальника наступним чином 30%
передоплати протягом трьох
календарних днів з моменту її
погодження, 70% з відстрочкою платежу до
01 жовтня 2013 року. Вищевказана
специфікація підписана уповноваженими
представниками сторін, скріплена їх
печатками та є невід'ємною частиною
договору поставки №34/13 від 11.04.2013.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
перевіривши пояснення позивача та
зроблені висновки судом першої
інстанції, погоджується з тим, що
поставка товару згідно видаткової
накладної №РН-0000118 від 22.04.2013, на суму 280
637,52 грн. здійснена на виконання умов
договору поставки №34/13 від 11.04.2013, а у
реквізитах видаткової накладної
помилково вказано договір №66/11 від
06.05.2011. З аналізу вищезазначених
документів вбачається, що
номенклатура, кількість та ціна товару,
вказана у накладній, відповідає
номенклатурі, кількості та ціні товару,
що мав бути поставлений відповідачу
відповідно до специфікації №1 від
11.04.2013, яка є невід'ємною частиною
договору поставки №34/13 від 11.04.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору №34/13 від 11.04.2013
позивачем здійснено поставку захисту
рослин згідно видаткових накладних
№РН-0000222 від 03.06.2013 на суму 49984,08 грн. та
№РН-0000305 від 05.07.2013 на суму 898,80 грн.

При цьому, у зазначених видаткових
накладних підставою для поставки
товару є договір №34/13 від 11.04.2013. Однак,
номенклатура товару, його кількість та
ціна не узгоджувалися сторонами у
специфікації №1 від 11.04.2013 до договору
№34/13, інших специфікацій до договору в
матеріалах справи не містяться. У
зв'язку з наведеним, судом першої
інстанції зроблено вірні висновки про
те, що поставка товару згідно
видаткових накладних №РН-0000222 від
03.06.2013 на суму 49 984,08 грн. та №РН-0000305 від
05.07.2013 на суму 898,80 грн. здійснена поза
межами договору № 34/13 від 11.04.2013 та
відповідно не врегульована ним.
Апеляційна інстанція погоджується з
твердженням господарського суду
Тернопільської області про те, що між
сторонами у справі виникли
зобов'язання, які за своїм змістом
фактично є укладенням у спрощений
спосіб, передбачений ч.1 ст.181 ГК
України, договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару, якщо договором
не передбачено розстрочення платежу.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193
ГК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином згідно
умов договору та вимог діючого
законодавства. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором чи законом.

З наявних матеріалів справи слідує, що
відповідач зобов'язаний був провести
розрахунок за поставлений товар: -
згідно видаткової накладної №РН-0000118
від 22.04.2013 у передбачені п.5
специфікації №1 від 11.04.2013 строки, а
саме: 30% передоплати (84191,26 грн.) - до
14.04.2013, та решту 70% (280637,52 грн.) - до 01.10.2013; -
згідно видаткових накладних №РН-0000222
від 03.06.2013 на суму 49984,08 грн. та №РН-0000305
від 05.07.2013 на суму 898,80 грн. - відповідно
до ч.1 ст.692 ЦК України - безпосередньо
після прийняття товару, тобто з
урахуванням ст.253 ЦК України на
наступний день.

З наявних в матеріалах справи доказів
випливає, що відповідач за отриманий
товар розрахунку не провів, у зв'язку з
чим позивачем заявлено до стягнення в
судовому порядку 331 520,40 грн. основного
боргу. Крім того, у відзиві на позовну
заяву відповідач визнав наявного у
нього основного боргу в сумі 331 520,40 грн.
Отже, судом першої інстанції
правомірно задоволено позовні вимоги в
цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Також, позивачем заявлено до стягнення
з відповідача 5 404,69 грн. 3% річних за
період з 14.04.2013 по 14.02.2014, які
господарським судом Тернопільської
області обґрунтовано задоволені.

Крім того, позивач, у суді першої
інстанції, подав заяву про збільшення
розміру позовних вимог та долучив
розрахунок ціни позову, згідно якого за
періоди квітень-травень 2013 та
жовтень-листопад 2013 (без врахування
періодів прострочення платежу, у яких
мала місце дефляція) просить стягнути з
відповідача 2075,96 грн. втрат від
інфляції.

Апеляційна інстанція погоджується із
застосуванням до спірних
правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України, де
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (п. 3.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Щодо стягнення з відповідача 24 406,41 грн.
(355 926,81 грн. - 331 520,40 грн.) коригування
суми основної заборгованості у зв'язку
зі зміною курсу гривні до долара США,
нарахованого відповідно до п.6.3 та п.6.4
Договору поставки №34/13 від 11.04.2013, то в
задоволенні таких судом правомірно
відмовлено, оскільки керуючись ст.625 ЦК
України право збільшити передбачені
нарахування сторони мають лише в
частині процентів річних. Крім того,
апеляційна інстанція звертає увагу, що
місцевим господарським судом
задоволено вимоги позивача щодо
інфляційних збитків, отже компенсацію
від інфляції ТзОВ «Ранголі» отримало.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
перевіривши перерахунок (щодо
стягнення суми інфляційних втрат)
здійснений судом першої інстанції,
погоджується, що з відповідача
підлягає стягненню сума 1 178,68 грн.
інфляційних втрат за період з 01.10.2013 по
30.11.2013 нарахованої на суму 196 446,26 грн. (70%
по видатковій накладній №РН-0000118 від
22.04.2013). Отже, в частині стягнення решти
897,28 грн. в позові правомірно
відмовлено.

Щодо стягнення заявленої позивачем
суми пені, то правомірним є нарахування
9 616,25 грн. пені за період з 14.04.2013 по
14.02.2014 на суму 84 191,26 грн. (30% по
видатковій накладній №РН-0000118 від
22.04.2013) та 9 585,50 грн. пені за період з
01.10.2013 по 14.02.2014 (70% по видатковій
накладній №РН-0000118 від 22.04.2013).
Враховуючи наведене, правомірно судом
першої інстанції задоволено
нараховану пеню у загальній сумі 19 201,75
грн., та відмовлено в частині стягнення
решти пені (4 734,18 грн.), нарахованої за
несвоєчасне виконання зобов'язань по
видаткових накладних №РН-0000222 від
03.06.2013 та №РН-0000305 від 05.07.2013, адже такі
поставки здійснені поза межами
договору №34/13 від 11.04.2013, а тому по
вказаних накладних нарахування і
стягнення пені є неузгодженими.

Посилання відповідача, викладені у
відзиві на позовну заяву, на
форс-мажорні обставини, як на підставу
звільнення СФГ "Тюльпан" від
відповідальності за порушення умов
договору у вигляді сплати пені,
інфляційних витрат та 3% річних
правомірно відхилено судом першої
інстанції з посиланням на ч. 2 ст. 218 ГК
України, де передбачено, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. У разі
якщо інше не передбачено законом або
договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання
несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Згідно ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається та
відповідачем не доведено, що
форс-мажорні обставини, встановлені у
висновку Торгово-промислової палати
України №2098/05-4 від 11.09.2013,
безпосередньо вплинули на можливість
своєчасного виконання відповідачем
своїх зобов'язань щодо проведення
розрахунку за отриманий товар, також
відповідачем не доведено, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. Крім того,
відповідачем не надано доказів про
виконання п. 8.3 договору, яким
передбачено його дії у разі настання
форс-мажорних обставин. Отже,
відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Також, відповідач у відзиві на позовну
заяву, просив суд відстрочити
виконання рішення суду у даній справі
до 30.08.2014. Відповідно до вимог ст.121 ГПК
України та п.7.2 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України",
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. Однак,
відповідачем не наведено виняткових
обставин, які є підставою для
відстрочки виконання рішення суду, у
зв'язку з чим місцевим господарським
судом правомірно відмовлено у
клопотанні про відстрочення виконання
рішення.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що посилання скаржника, викладені ним в
апеляційній скарзі щодо відмови в
частині стягнення коригування суди
основної заборгованості у зв'язку зі
зміною курсу гривні до долара США є
безпідставними, документально не
обґрунтованими, такими, що не
ґрунтуються на законодавстві, оскільки
судом першої інстанції задоволено
вимоги позивача щодо інфляційних
збитків, отже компенсацію від інфляції
ТзОВ «Ранголі» отримало. Відтак,
скаржник, в порушення вимоги ст.ст. 33, 34
ГПК України, не довів тих обставин, на
які він посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відтак, беручи до уваги наведене,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення господарського суду
Тернопільської області від 07.03.2014 у
справі № 921/55/14-г/13 прийняте на підставі
матеріалів справи, у відповідності до
норм матеріального та процесуального
права, посилання скаржника, викладені
ним в апеляційній скарзі, висновків
господарського суду Тернопільської
області не спростовують, а відтак, не
визнаються такими, що можуть бути
підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК
України, для скасування оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105
ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 07.03.2014 у
справі № 921/55/14-г/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Постанову може бути оскаржено
у касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати до
господарського суду Тернопільської
області.

Повний текст постанови виготовлено:
06.06.2014

Головуючий-суддя Д. Новосад

Суддя
Г.Орищин

Суддя
Г. Мельник