КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р. Справа№ 910/211/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар:
Фесенко А.В.

представники сторін:

позивача: Чернілевський В.Г.;

відповідача: не з'явились;

третьої особи: Родіна Т.М.,
Ніколаєва С.Д.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Зелена

аквахвиля"

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 18.03.2014р.

у справі №910/211/14 (суддя
Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Зелена

аквахвиля"

до
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації

Київської області

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні

відповідача Фермерське
господарство "Мрія"

про визнання
незаконним та скасування
розпорядження

№2019 від 18.03.2010р.,
визнання недійсними та

скасування державних
актів про право власності та

право постійного
користування Києво-Святошинської

районної державної
адміністрації Київської області

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Зелена аквахвиля"
(далі - позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області (далі - відповідач), в
якому просило суд:

- визнати незаконним та скасувати
розпорядження відповідача №2019 від
18.03.2010р. "Про передачу у власність
земельних ділянок 5-ти громадянам
України - членам фермерського
господарства "Мрія" для ведення
фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради";

- визнати недійсними державні акти на
право власності або право користування
на земельні ділянки, видані на підставі
розпорядження відповідача №2019 від
18.03.2010р.;

- визнати недійсним Державний акт про
право постійного користування ІІІ-КВ
№018998, виданий 10.09.2001р., з відміткою про
зменшення розміру земельної ділянки на
підставі розпорядження №2019 від 18.03.2010р.
на земельну ділянку за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, с. Горенка та скасувати його
державну реєстрацію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване розпорядження було
винесено відповідачем з порушенням
вимог законодавства, зокрема,
Конституції України, Земельного
кодексу України та Закону України „Про
місцеве самоврядування".

Відповідач у відзиві на позов від
11.03.2014р. позовні вимоги визнав повністю
та просив позов задовольнити, однак в
подальших поясненнях він просив суд не
розглядати вказаний відзив.

Відповідач в своїх поясненнях зазначав
про те, що оскаржуване розпорядження
виносилося на підставі технічної
документації із землеустрою,
розробленої землевпорядною
організацією у відповідності до вимог
Закону України "Про землеустрій", а
також погодженої органом земельних
ресурсів та органом містобудування і
архітектури. Окрім того, вказана
технічна документація містила
позитивні висновки названих органів,
які засвідчували відповідність
документації вимогам закону. На думку
відповідача, позивачем не наведено
підстав, з якими законодавство пов'язує
недійсність актів, виданих органами
місцевого самоврядування, у зв'язку з
чим позов задоволенню не підлягає.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.01.2014р., на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, було залучено до участі у
справі як третю особу без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Фермерське господарство
"Мрія" (далі - третя особа).

Третя особа проти позову заперечувала,
просила в задоволенні позовних вимог
відмовити, наголошуючи на тому, що вона
правомірно та у відповідності до вимог
чинного законодавства набула право
постійного користування спірною
земельною ділянкою.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.03.2014р. у справі №910/211/14 в
позові в частині визнання незаконним
та скасування розпорядження
відповідача №2019 від 18.03.2010р. "Про
передачу у власність земельних ділянок
5-ти громадянам України - членам
фермерського господарства "Мрія" для
ведення фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради" було відмовлено
повністю. В іншій частині провадження у
справі припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 18.03.2014р. у справі №910/211/14
та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, позивач наголошував на
наступному:

- не відклавши судове засідання 18.03.2014р.
(дата прийняття оскаржуваного судового
рішення), суд позбавив позивача права
на зміну позовних вимог, збільшення чи
надання додаткових пояснень по суті
спору;

- прийнявши рішення у справі без участі
представника позивача, суд порушив
принцип рівності та змагальності
сторін;

- суд відмовив у клопотанні позивача
від 04.02.2014р. про витребування доказів,
хоча лише після витребування та огляду
документів, вказаних у клопотанні,
можна було чітко сформулювати позовні
вимоги;

- третя особа має право на користування
спірною земельною ділянкою лише після
укладання відповідного договору
оренди, але такий договір третьою
особою не укладався;

- на підставі спірного розпорядження
відповідача членам третьої особи
(фермерського господарства «Мрія»)
було передано у власність частину
земельної ділянки, яка перебувала у
постійному користуванні третьої особи.
В результаті проведеного розподілу
третя особа повинна була отримати
новий державний акт на право
постійного користування на нову
земельну ділянку (тобто, ділянку нового
розміру та місця розташування меж),
оскільки земельної ділянки, переданої
у користування 1999 року вже не існує;

- новий державний акт третьою особою
отриманий не був, а відмітка на
державному акті ІІІ-КВ №018998 від 10.09.2001р.
про зменшення розміру земельної
ділянки на підставі спірного
розпорядження відповідача є
неприпустим.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 12.06.2014р.

11.06.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від третьої особи
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому вона просила суд залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду - без змін.

В судовому засіданні 12.06.2014р.
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
підстав, просив суд скаргу
задовольнити, рішення Господарського
суду міста Києва від 18.03.2014р. у справі
№910/211/14 скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю.

В судовому засіданні 12.06.2014р.
представник відповідача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив суд залишити скаргу без
задоволення, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду - без
змін як таке, що було прийнято з повним,
всебічним та об'єктивним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, а також з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Представник третьої особи в судове
засідання 12.06.2014р. не з'явився, про
поважність причин нез'явлення суд не
повідомив, будь-яких заяв або клопотань
з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та
третьої особи у судове засідання не
була визнана судом обов'язковою, а
також зважаючи на наявні в матеріалах
справи докази належного повідомлення
сторін та третьої особи про місце, дату
і час судового розгляду, колегія суддів
визнала за можливе розглядати справу у
відсутність представника третьої
особи за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 12.06.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Згідно зі ст. ст. 13, 19 Конституції
України земля є об'єктом права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією. Органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

В п.12 перехідних положень Земельного
кодексу України вказано, що до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, на яких розташовані державні, в
тому числі казенні підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї), об'єкти незавершеного
будівництва та законсервовані об'єкти,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Відповідно до ч.5 ст. 16 Закону України
„Про місцеве самоврядування в Україні"
від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

В ст. 123 Земельного кодексу України
передбачено, що надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування. Рішення зазначених
органів приймається на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у разі: зміни
цільового призначення земельних
ділянок відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості). Надання у користування
земельної ділянки, межі якої
встановлені в натурі (на місцевості),
без зміни її цільового призначення
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст. 124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного
кодексу України).

З наведених правових норм випливає, що
за відсутності рішення органу
виконавчої влади або місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки у власність або в користування
юридична особа або фізична особа не має
права використовувати земельну
ділянку державної або комунальної
форми власності.

15.04.2013р. відповідачем було винесено
розпорядження №288 "Про передачу в
довгострокову оренду водного об'єкту
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Зелена аквахвиля" на
території Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області", яким було вирішено (том справи
- 1, аркуш справи - 128):

- надати в оренду, терміном на 25 років
позивачу водний об'єкт, площа водного
дзеркала якого складає 17,0 га для
риборозведення на території
Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району;

- встановити річну орендну плату за
згодою сторін за користування водними
ресурсами у розмірі 700,00 грн. в рік за 0,1
га;

- доручити заступнику голови
адміністрації Гусєву Р.М. укласти з
позивачем договір оренди водного
об'єкту;

- позивачу погодити договір оренди
водного об'єкту з державним органом
водного господарства (Київводресурси)
та іншими державними органами у
відповідності до вимог ст. 51 Водного
кодексу України;

- до використання водного об'єкту
позивачу приступити після підписання
договору оренди, його погодження та
реєстрації у відповідності до вимог
чинного законодавства України.

16.04.2013р. між позивачем, як орендарем, та
відповідачем, як орендодавцем, було
укладено договір оренди водного
об'єкта загальнодержавного значення
№105 (далі - Договір), за умовами якого
(п.п.1.1, 1.5) на підставі розпорядження
голови Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області №288 від 15.04.2013р. "Про передачу в
довгострокову оренду водного об'єкту
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Зелена аквахвиля", на
території Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області" та відповідно до п.3
Прикінцевих положень, п.12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
ст. 51 Водного кодексу України,
постанови Кабінету Міністрів України
№502 від 13.05.1996р. "Про затвердження
порядку користування землями водного
фонду", орендодавець надає в оренду, а
орендар приймає в строкове платне
користування на умовах оренди водний
об'єкт на території Горенської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області площа водного
дзеркала складає 17,0 га, для
риборозведення, виробництва
сільськогосподарської і промислової
продукції, а також у лікувальних і
оздоровчих ціляй. Термін дії Договору
становить 25 років (том справи - 1, аркуші
справи - 12-13).

Розпорядженням відповідача №2019 від
18.03.2010р. "Про передачу у власність
земельних ділянок 5-ти громадянам
України - членам фермерського
господарства "Мрія" для ведення
фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради" було вирішено:

- припинити право постійного
користування третьої особи в
адміністративних межах Горенської
сільської ради на земельну ділянку
загальною площею 22,4117,05 га, що
перебувала в постійному користуванні
третьої особи;

- передати земельні ділянки загальною
площею 22,4117 га безоплатно у власність
5-ти громадянам України - членам
Фермерського господарства «Мрія»
(третьої особи) для ведення
фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради Києво-Святошинського
району;

- виготовити державні акти 5-ти
громадянам України - членам
Фермерського господарства "Мрія", на
право власності на землю для ведення
фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради.

На підставі вищевказаного
розпорядження відповідача ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було
видано державні акти встановленого
зразка на право власності відносно
земельних ділянок.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
наголошував на тому, що отриманий ним в
оренду водний об'єкт фактично
розміщений на земельній ділянці, яка
раніше була надана у приватну
власність членам Фермерського
господарства "Мрія" (третьої особи).

Позивач вважає, що розпорядження
відповідача №2019 від 18.03.2010р. "Про
передачу у власність земельних ділянок
5-ти громадянам України - членам
фермерського господарства "Мрія" для
ведення фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради" не ґрунтується на
нормах чинного законодавства України,
порушує права та законні інтереси
позивача, а тому назване розпорядження
має бути визнано незаконним та
скасовано. У зв'язку з незаконністю
розпорядження відповідача №2019 від
18.03.2010р., державні акти на право
власності або право користування на
земельні ділянки, видані на його
підставі, мають бути визнані
недійсними. Окрім того, позивач просив
суд визнати недійсним Державний акт
про право постійного користування
ІІІ-КВ №018998, виданий 10.09.2001р., з
відміткою про зменшення розміру
земельної ділянки на підставі
розпорядження відповідача №2019 від
18.03.2010р. на земельну ділянку за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, с. Горенка та скасувати його
державну реєстрацію.

Місцевий господарський суд в частині
визнання незаконним та скасування
розпорядження відповідача №2019 від
18.03.2010р. "Про передачу у власність
земельних ділянок 5-ти громадянам
України - членам фермерського
господарства "Мрія" для ведення
фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради" в позові відмовив, а в
іншій частині позовних вимог припинив
провадження у справі на підставі п.1 ч.1
ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України.

Київський апеляційний господарський
суд погоджується з висновками
місцевого господарського суду, вважає
їх такими, що відповідають фактичним
обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі ст. 3 Земельного кодексу
України земельні відносини, що
виникають при використанні надр, лісів,
вод, а також рослинного і тваринного
світу, атмосферного повітря,
регулюються цим Кодексом,
нормативно-правовими актами про надра,
ліси, води, рослинний і тваринний світ,
атмосферне повітря, якщо вони не
суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

В ст. 84 Земельного кодексу України
передбачено, що право державної
власності на землю набувається і
реалізується державою в особі Кабінету
Міністрів України, обласних, районних
державних адміністраціях відповідно
до закону.

Згідно з ч.ч.8, 10 ст. 59 Закону України
„Про місцеве самоврядування" (в
редакції, чинній на дату прийняття
оспорюваного розпорядження
відповідача) сільський, селищний,
міський голова, голова районної у
місті, районної, обласної ради в межах
своїх повноважень видає розпорядження.
Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

В ст. 17 Земельного кодексу України (в
редакції, чинній на дату прийняття
оспорюваного розпорядження
відповідача) передбачено, що до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин, зокрема, належить:
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом; координація здійснення
землеустрою та державного контролю за
використанням та охороною земель;
підготовка висновків щодо надання або
вилучення (викупу) земельних ділянок;
вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Відповідно до положень Земельного
кодексу України як в редакції, що діяла
на час прийняття оспорюваного
розпорядження відповідача, так і на
теперішній час надання в користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування.

Як уже зазначалося вище,
розпорядженням відповідача №2019 від
18.03.2010р. "Про передачу у власність
земельних ділянок 5-ти громадянам
України - членам фермерського
господарства "Мрія" для ведення
фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради" було вирішено:
припинити право постійного
користування третьої особи в
адміністративних межах Горенської
сільської ради на земельну ділянку
загальною площею 22,4117,05 га, що
перебувала в постійному користуванні
третьої особи; передати земельні
ділянки загальною площею 22,4117 га
безоплатно у власність 5-ти громадянам
України - членам Фермерського
господарства «Мрія» (третьої особи) для
ведення фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради Києво-Святошинського
району; виготовити державні акти 5-ти
громадянам України - членам
Фермерського господарства "Мрія", на
право власності на землю для ведення
фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради.

Відповідно до ст. ст. 2, 4, 9 Закону
України "Про селянське (фермерське)
господарство" (втратив чинність з
01.08.2003р.) у постійне користування земля
надається громадянам для ведення
селянського (фермерського)
господарства із земель, що перебувають
у державній власності. У тимчасове
користування земельні ділянки
надаються, зокрема, із земель запасу, а
також можуть надаватися із земель
лісового і водного фондів. На ім'я
голови селянського (фермерського)
господарства видається відповідно
Державний акт на право постійного
користування землею. Після одержання
Державного акта на право приватної
власності на землю, Державного акта на
право постійного користування землею
або укладення договору на тимчасове
користування землею, в тому числі на
умовах оренди, селянське (фермерське)
господарство підлягає у 30-денний
термін державній реєстрації у Раді
народних депутатів, що передала у
власність чи надала у користування
земельну ділянку. Виключно після
відведення земельної ділянки в натурі
(на місцевості) і одержання Державного
акта на право приватної власності на
землю, Державного акта на право
постійного користування або укладання
договору на тимчасове користування
землею, в тому числі на умовах оренди,
та державної реєстрації селянське
(фермерське) господарство набуває
статусу юридичної особи, одержує
печатку із своїм найменуванням і
адресою, відкриває поточні та вкладні
(депозитні) рахунки в установах банку і
вступає у відносини з підприємствами,
установами та організаціями,
визнається державними органами та
органами місцевого самоврядування як
самостійний товаровиробник при
плануванні економічного і соціального
розвитку регіону.

В процесі судового розгляду було
встановлено, що третя особа набула
право постійного користування на
спірну земельну ділянку на підставі
рішення 5-ї сесії ХХІІІ скликання
Києво-Святошинської ради народних
депутатів Києво-Святошинського району
Київської області від 16.02.1999р. Окрім
того, третій особі було видано
Державний акт на право постійного
користування землею ІІІ-КВ №018998 від
10.09.2001р.

Згідно зі ст. ст. 7, 13 Закону України "Про
фермерське господарство" земельні
ділянки надаються громадянам для
ведення фермерського господарства
єдиним масивом з розташованими на них
водними джерелами та лісовими
угіддями, наближеними до існуючих
шляхів, електро- і радіотелефонних
мереж, газо- і водопостачальних систем
та інших видів інженерної
інфраструктури. Члени фермерського
господарства мають право на одержання
безоплатно у власність із земель
державної і комунальної власності
земельних ділянок у розмірі земельної
частки (паю). Членам фермерських
господарств передаються безоплатно у
приватну власність із раніше наданих
їм у користування земельні ділянки у
розмірі земельної частки (паю) члена
сільськогосподарського підприємства,
розташованого на території
відповідної ради. Земельні ділянки, на
яких розташовані житлові будинки,
господарські будівлі та споруди
фермерського господарства,
передаються безоплатно у приватну
власність у рахунок земельної частки
(паю).

Доводи позивача про безпідставне
надання членам Фермерського
господарства «Мрія» (третя особа)
земельних ділянок на підставі спірного
розпорядження відповідача не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки у
відповідності до ч.2 ст. 31 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент прийняття спірного
розпорядження відповідача) громадяни -
члени фермерського господарства мають
право на одержання безоплатно у
власність із земель державної і
комунальної власності земельних
ділянок у розмірі земельної частки
(паю).

Окрім того, позивачем не підтверджено
належними та допустимими доказами, що
отриманий ним в оренду за Договором
водний об'єкт знаходиться на земельній
ділянці, переданій у власність
фізичним особам - членам Фермерського
господарства "Мрія" (третьої особи).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1, п.10 ч.2 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів може бути
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу держаної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

У відповідності до ст. 21 Цивільного
кодексу України суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Наведене свідчить про те, що
передумовою для визнання недійсним
акта (рішення) є невідповідність його
вимогам законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт, порушення у зв'язку
з прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача у справі.

В процесі судового розгляду колегія
суддів дійшла висновку про те, що,
приймаючи оскаржуване розпорядження,
відповідач діяв в межах наданих йому
повноважень та згідно з вимогами
чинного на час прийняття розпорядження
законодавства.

Доказів на підтвердження протилежного
ані місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції не надано, у
зв'язку з чим правові підстави для
задоволення позовної вимоги про
визнання незаконним і скасування
розпорядження відповідача №2019 від
18.03.2010р. "Про передачу у власність
земельних ділянок 5-ти громадянам
України - членам фермерського
господарства "Мрія" для ведення
фермерського господарства в
адміністративних межах Горенської
сільської ради" відсутні.

Відносно позовних вимог про визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки, що були
видані на підставі спірного
розпорядження, а також державного акту
про право постійного користування
ІІІ-КВ №018998 від 10.09.2001р., судом було
встановлено наступне.

Як вірно зазначив у своєму рішенні
місцевий господарський суд,
вищевказані державні акти були видані
фізичним особам, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, тобто рішення
у даній справі безпосередньо вплине на
права вищезгаданих фізичних осіб і
тому виникає необхідність в залученні
їх до участі у справі.

Однак згідно з положеннями ст. ст. 1, 21
Господарського процесуального кодексу
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.
Сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 Господарського
процесуального кодексу України.

Оскільки сторонами в даному процесі не
можуть бути фізичні особи, які мають
право на захист своїх прав, даний спір в
частині визнання недійсними державних
актів не підлягає вирішенню в
господарських судах, а тому
провадження у справі у вказаній
частині позовних вимог має бути
припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки. Особи, які
беруть участь у справі, вправі вільно
розпоряджатися своїми матеріальними і
процесуальними правами, в тому числі
подавати докази на підтвердження
обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Ані місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження правомірності позовних
вимог, зокрема, доказів порушення прав
та/або інтересів позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що місцевим господарським судом було
порушено норми процесуального права,
оскільки судом не було відкладено
розгляд справи на іншу дату, а прийнято
рішення по суті заявлених вимог, а
також вирішено спір без участі
представника позивача, не можуть бути
прийняті судом до уваги, з наступних
підстав.

Насамперед необхідно зазначити, що у
відповідності до положень ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладення розгляду справи на
іншу дату або оголошення в судовому
засіданні перерви є правом, а не
обов'язком суду, яке реалізовується
судом в залежності від наявності
обставин, що унеможливлюють вирішення
спору в даному судовому засіданні.

При цьому, згідно зі ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

В жодній з ухвал місцевого
господарського суду у даній справі не
було визнано обов'язковою участь
представників сторін та третьої особи
у судових засіданнях, у зв'язку з чим
суд скористався правом, наданим йому
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, та розглянув справу за
наявними в ній матеріалами.

Окрім того, згідно з ч.2 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для
скасування або зміни рішення лише за
умови, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

Натомість, суду апеляційної інстанції
не надано доказів на спростування
обставин, встановлених під час
судового розгляду місцевим
господарським судом, у зв'язку з чим
твердження позивача про прийняття
місцевим господарським судом
неправильного рішення у даній справі є
невмотивованим та безпідставним.

За результатами перегляду справи
апеляційний суд дійшов висновку про те,
що рішення суду першої інстанції
прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а також з повним і всебічним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, тоді як доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи, у зв'язку з чим підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання покладаються на
позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Зелена
аквахвиля" залишити без задоволення, а
рішення Господарського суду міста
Києва від 18.03.2014р. у справі №910/211/14 - без
змін.

2. Матеріали справи №910/211/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
А.І. Мартюк

М.М. Новіков