ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.2014
Справа № 905/2905/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С. розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Комунального комерційного
підприємства «Маріупольтепломережа»
про стягнення 50088077 грн. 45 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Богінська Т.М.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Комунального комерційного
підприємства «Маріупольтепломережа»
про стягнення заборгованості у
загальній сумі 50088077 грн. 45 коп., яка
складається з:

- інфляційних нарахувань у розмірі
80783 грн. 44 коп.

- 3% річних у розмірі 1 424 604 грн. 43
коп.

- пені у розмірі 3 354 684 грн. 82 коп.

- штрафу (7%) у сумі 3 581 041 грн. 36 коп.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.ст. 525, 526, 530, 611, 625,
Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 193,
231, Господарського кодексу України.

Розгляд справи відкладався згідно ст. 77
ГПК України.

У судовому засіданні, позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні пояснив, що неналежне
виконання зобов'язань щодо своєчасної
оплати поставленого газу виникло не з
вини ККП «Маріупольтепломережа», а
внаслідок несвоєчасної оплати
отриманих послуг населенням та
наявністю бюджетної заборгованості з
різниці в тарифах на послуги
теплопостачання. Зазначила, що належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно зі збитками кредитора
та, на підставі вищевикладеного,
відповідач просив зменшити розмір пені
і штрафу на 95%.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

06 лютого 2012р. між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (Продавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Маріупольтепломережа» (Покупець) був
укладений Договір на купівлю-продаж
природного газу №02/0602/12 БО (далі -
Договір, а.с.17-21).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець
зобов'язався поставити Покупцеві
імпортований природний газ, а Покупець
зобов'язався приймати та оплачувати
газ в обсязі, зазначеному у п.1.2. цього
договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що
продавець передає Покупцю в період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р. природний газ в
обсязі 36450 тис.грн.

Згідно до п.п.4.1 Договору оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

У відповідності до п.7.3 у разі
невиконання Покупцем умов п.4.1 Договору
він зобов'язується сплатити Продавцю
крім суми заборгованості пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
просочення, а за прострочення понад
тридцять днів - додатково сплатити
штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу до 31.12.2012р., а в
частині проведення розрахунків- до
повного здійснення (п.10.1. Договору).

З актів приймання-передачі природного
газу від 29.02.2012р., від 31.03.2012р., від
30.04.2012р., від 31.05.2012р., від 30.06.2012р. та від
31.07.2012р. (а.с.11-16) вбачається, що на
підставі Договору відповідач прийняв
від позивача у лютому-липні 2012 року
природний газ в обсязі на загальну суму
51819157 грн. 81 коп. Акти підписані обома
сторонами без зауважень та скріплені
печатками підприємств.

Отже, позивач свої зобов'язання за
Договором протягом лютого-червня 2012
року, виконав належним чином, що
відповідачем не заперечується. Проте,
вартість поставленого газу відповідач
сплачував з порушенням встановлених
Договором термінів.

Станом на 25.11.2013 року сума основної
заборгованості ККП
«Маріупольтепломережа» за Договором
за використаний природний газ
відсутня. Однак, розрахунки за
поставлений природний газ,
здійснювались відповідачем з
порушенням п. 4.1. Договору, у зв'язку з
чим ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до суду з вказаним позовом.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу
України, договір є однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Таким чином, відповідно до
умов договору № 02/0602/12 БО від 06.02.2012р.,
між сторонами у справі виникли певні
взаємні зобов'язання.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом. За приписами
ст.599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Статтею 629 ЦК України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про
виконання позивачем своїх зобов'язань
за договором щодо поставки газу. Разом
з цим, відповідач свої зобов'язання
щодо своєчасної оплати отриманого
природного газу належним чином не
виконав, у зв'язку з чим позивач
звернувся із позовом про стягнення з
відповідача коштів у сумі 50088077 грн. 45
коп., яка складається з:

- інфляційних нарахувань у розмірі
80783 грн. 44 коп.

- 3% річних у розмірі 1 424 604 грн. 43
коп.

- пені у розмірі 3 354 684 грн. 82 коп.

- штрафу (7%) у сумі 3 581 041 грн. 36 коп.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що 3% річних нараховані
позивачем на заборгованість за
Договором № 02/0602/12 БО за зобов'язаннями
за періоди лютий-липень 2012 року та
складає 1424604 грн. 43 коп.

Відповідно до розрахунку інфляційних
втрат, нарахування проведені на
заборгованість за Договором №02/0602/12 БО
за зобов'язаннями за період 15.03.2012 по
13.04.2012р. (30 днів) складає 80783 грн. 44 коп.

Перевіривши розрахунки, суд вважає їх
арифметично вірними та обґрунтованими,
тому стягненню на користь позивача
підлягають інфляційні нарахування у
розмірі 80783 грн. 44 коп. та 3% річних у
розмірі 1 424 604 грн. 43 коп.

Крім стягнення суми основного боргу,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе за п.п.6.1, 7.3
Договору зобов'язань, позивач просить
суд стягнути з відповідача: 3 354 684 грн. 82
коп. пені та 3 581 041 грн. 36 коп. штрафу (7%).

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Аналогічна норма міститься у
п.7 статті 193 Господарського кодексу
України. Договір є обов'язковим до
виконання (ст.629 ЦК України).
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599 ЦК
України). Згідно ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Статтею 610
Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій. Аналогічної
правової позиції притримується й
Судова палата у господарських справах
Верховного суду України у постанові
від 27.04.2012 р. № 3-24гс12.

Як вбачається зі змісту п.7.3 Договору у
разі невиконання Покупцем умов п. 4.1
Договору Покупець зобов'язується
сплатити Продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день просочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
прострочення платежу.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, суд встановив, що
порядок її нарахування відповідає
умовам Договору, приписам ч.6 ст.232 ГК
України та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України та є
арифметично вірним.

Підрахувавши нараховані позивачем на
підставі п. 7.3 договору № 02/0602/12 БО від
06.02.2012р. штраф у розмірі 7 %,
господарський суд дійшов висновку, що
наданий розрахунок є обґрунтованим та
арифметично вірним, тому суд
задовольняє вимоги в цій частині як
обґрунтовані.

Таким чином, стягненню на користь
позивача підлягає пеня у розмірі 3 354 684
грн. 82 коп., нарахована на
заборгованість за Договором № 02/0602/12 БО
за зобов'язаннями у періоди
лютий-липень 2012 року та 3 581 041 грн. 36 коп.
штрафу.

Відповідачем надане клопотання про
зменшення пені та штрафу на 95%. В
обґрунтування клопотання відповідач
зазначає, що основним предметом
діяльності ККП «Маріупольтепломережа»
є виробництво, транспортування та
постачання теплової і електричної
енергії. Основним споживачем послуг
підприємства є населення, яке складає
88% від загальної кількості споживачів.

Станом на 01.05.2014 року дебіторська
заборгованість населення за надані
послуги з централізованого опалення та
гарячого водопостачання склала 77184,5
тис. грн. При цьому законодавством
України не передбачено реального
механізму стягнення пені з населення
за несвоєчасну сплату за надані
житлово-комунальні послуги. Загальна
сума дебіторської заборгованості
складає 107294,7 тис.грн. Відповідач
здійснює передбачені законодавством
заходи щодо примусового стягнення
заборгованості з боржників. Станом на
01.05.2014 року у відділах державної
виконавчої служби м.Маріуполя на
виконанні знаходиться виконавчих
документів на суму майже 10 млн. грн.. про
стягнення заборгованості з населення
та виконавчі документи на суму 3 млн.
грн.. про стягнення заборгованості з
юридичних осіб..

Виконання умов договору ускладнює
також те, що попри фінансову
заборгованість боржник має
здійснювати заходи або належним чином
забезпечити стале функціонування
опалювальної системи міста.

Додатковий фінансовий тягар у вигляді
примусового стягнення штрафних
санкцій може призвести до банкрутства
підприємства.

За приписом п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України,
приймаючи рішення, господарський суд
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського
кодексу України у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Оскільки пеня та штраф є різновидами
неустойки, яка в свою чергу має
подвійну правову природу - одночасно є
засобом забезпечення договірних
зобов'язань (стимулює їх виконання) і
мірою відповідальності за неналежне
виконання зобов'язання (санкцією), то
пеня і штраф мають компенсаційний
характер та їх розмір повинен бути
відповідним розміру понесених
позивачем збитків.

Суд вважає, що в даному випадку розмір
заявлених до стягнення пені (3 354 684 грн.
82 коп.) та штрафу (3 581 041 грн. 36 коп.) не
відповідають наслідкам порушення
відповідачем своїх зобов'язань та є
надмірно великі порівняно зі збитками
позивача.

У зв'язку з зазначеним, враховуючи: мету
діяльності відповідача; об'єктивність
причин виникнення заборгованості;
суспільний інтерес; надмірно великий
розмір штрафних санкцій порівняно з
боргом; ненадання позивачем доказів
настання для нього негативних
наслідків, спричинених саме
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором, а також
беручи до уваги те, що позивачем
нараховано 3% річних та інфляційних
втрат, що частково компенсує можливі
збитки, суд вважає за можливе
скористатися своїм правом та зменшити
розмір штрафних санкцій на 50%.

Таким чином, стягненню з відповідача
підлягає пеня в розмірі 1677342 грн. 41 коп.
та штраф в розмірі 1790520 грн.68 коп.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін. За
змістом статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач надав суду докази, якими він
обґрунтовує свої позовні вимоги і вони
є належними. Усупереч вказаним нормам,
відповідач не надав господарському
суду доказів, які спростовують вимоги
позивача.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене
господарський суд вважає, що позовні
вимоги ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України до КП
«Макіївтепломережа» підлягають
частковому задоволенню, щодо стягнення
пені та штрафу.

Оскільки позовні вимоги обґрунтовані,
підтверджені матеріалами справи та
задоволені частково не з вини позивача,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача,
відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального комерційного
підприємства «Маріупольтепломережа»
про стягнення 50088077 грн. 45 коп. -
задовольнити частково.

Стягнути з Комунального комерційного
підприємства «Маріупольтепломережа»
(87534, м.Маріуполь, вул.. Грізодубової,1
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6;
):

- інфляційні нарахування у розмірі
80783 (вісімдесят тисяч сімсот вісімдесят
три) грн. 44 коп.

- 3% річних у розмірі 1 424 604 (один
мільйон чотириста двадцять чотири
тисячі шістсот чотири) грн. 43 коп.

- пеню у розмірі 1677342 (один мільйон
шістсот сімдесят сім тисяч триста
сорок дві) грн. 41 коп.

- штраф (7%) у розмірі 1790520 (один
мільйон сімсот дев'яносто тисяч п'ятсот
двадцять) грн.68 коп.

Стягнути з Комунального комерційного
підприємства «Маріупольтепломережа»
(87534, м.Маріуполь, вул.. Грізодубової,1
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6;
) витрати по сплаті судового
збору у сумі 68820 (шістдесят вісім тисяч
вісімсот двадцять) грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 11
червня 2014 року.

Повний текст рішення буде складено 13
червня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов