ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року Справа № 913/3018/13

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий, судді Бенедисюк І.М.
(доповідач), Харченко В.М.,

розглянув касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю
"Луганське енергетичне об'єднання", м.
Луганськ (далі - ТОВ "ЛЕО"),

на рішення господарського суду
Луганської області від 20.01.2014 та

постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 18.03.2014

зі справи № 913/3018/13

за позовом ТОВ "ЛЕО"

до Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Луганськ (далі - відділення АМК),

про визнання недійсним частково
рішення адміністративної колегії
Луганського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 29.08.2013 № 01-24/189.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

ТОВ "ЛЕО" - не з'яв.,

відділення АМК - Харченко С.В.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ЛЕО" звернулося до господарського
суду Луганської області з позовом про
визнання недійсними пунктів 2, 3 рішення
адміністративної колегії Луганського
обласного територіального відділення
АМК від 29.08.2013 № 01-24/189 у справі № 148 про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу (далі - рішення № 01-24/189).

Рішенням господарського суду
Луганської області від 20.01.2014 (суддя
Якушенко Р.Є.), залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Дучал
Н.М. - головуючий, судді Богатир К.В.,
Склярук О.І.), у задоволенні позову
відмовлено.

ТОВ "ЛЕО" у касаційній скарзі просить
Вищий господарський суд України
рішення місцевого та постанову
апеляційного господарських судів
скасувати та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) належним
чином повідомлено про час і місце
розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених
попередніми судовими інстанціями
обставин справи правильність
застосування ними норм процесуального
та матеріального права, заслухавши
пояснення представника відділення АМК,
Вищий господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення касаційної скарги.

Господарськими судами у справі
встановлено, що:

- згідно з рішенням № 01-24/189:

визнано, що ТОВ "ЛЕО" відповідно до
абзацу другого частини першої статті 12
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" займає з 2009 року і по
теперішній час монопольне (домінуюче)
становище із часткою сто відсотків на
ринку постачання електричної енергії
за регульованим тарифом на території
Луганської області в межах місцевих
(локальних) електричних мереж, які
перебувають у користуванні цього
товариства;

дії ТОВ "ЛЕО", які полягали у
відключенні від енергопостачання
об'єкту гр. ОСОБА_3, є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим пунктом 2
статті 50, пунктом 5 частини другої
статті 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку постачання
електричної енергії за регульованим
тарифом населенню шляхом повної
відмови від реалізації товару за
відсутності альтернативних джерел
придбання;

за це порушення на ТОВ "ЛЕО" накладено
штраф у сумі 68 000, 00 грн.;

- рішення № 01-24/189 мотивовано такими
фактичними даними:

ТОВ "ЛЕО" є юридичною особою, яка на
підставі ліцензії від 20.04.2006 АБ № 220850
Національної комісії регулювання
електроенергетики України здійснює
діяльність з передачі електричної
енергії місцевими (локальними)
електромережами та постачання
електричної енергії за регульованим
тарифом (за КВЕД 40.13; розподілення та
постачання електроенергії);

ТОВ "ЛЕО" як суб'єкт природної монополії
здійснює діяльність на ринку передачі
та розподілу електричної енергії в
межах зони ліцензованої діяльності, що
визначена Національною комісією
регулювання електроенергетики
України, та займало у січні - квітні 2013
року монопольне становище: на ринку
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом в межах власних
та орендованих електричних мереж,
розташованих в територіальних межах
Луганської області, з часткою 100%; на
ринку транспортування електричної
енергії місцевими (локальними)
мережами в межах власних та
орендованих електричних мереж,
розташованих у територіальних межах
Луганської області, з часткою 100%;

Алчевським РЕМ ТОВ "ЛЕО" відкрито
особовий рахунок № 7-17-21-59 зі сплати за
використану гр. ОСОБА_3 електроенергію
на об'єкті за адресою: АДРЕСА_1; договір
про користування електричною енергією
з даним споживачем не укладався;

25.03.2013 представниками Алчевського РЕМ
ТОВ "ЛЕО" під час перевірки в
присутності гр. ОСОБА_4 на об'єкті
(квартирі) названого позивача
встановлено порушення пункту 48 Правил
користування електричною енергією для
населення, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №
1357 (ПКЕЕН): самовільне підключення до
електромережі поза приладами обліку;
виявлене порушення зафіксоване в акті
від 25.03.2013 № 817223, підписаному
представниками енергопостачальника;
гр. ОСОБА_4 підписувати акта відмовився;

25.03.2013 ТОВ "ЛЕО" повністю відключило від
електричної мережі квартиру ОСОБА_3,
порушивши такими діями положення
пунктів 35 і 53 ПКЕЕН.

Відносини, які виникають в процесі
продажу і купівлі електричної енергії
між виробниками або постачальниками
електричної енергії та споживачами,
регулюються Законом України "Про
електроенергетику", Правилами
користування електричною енергією,
затвердженими постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31.07.1996 №
28, зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442 (зі
змінами) та ПКЕЕН.

Правові засади підтримки та захисту
економічної конкуренції, обмеження
монополізму в господарській
діяльності визначаються Законом
України "Про захист економічної
конкуренції", який спрямований на
забезпечення ефективного
функціонування економіки України на
основі розвитку конкурентних відносин
та застосовується до відносин, що
впливають чи можуть вплинути на
економічну конкуренцію на території
України.

На підставі статті 48 Закону України
"Про захист економічної конкуренції" за
результатами розгляду справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про:
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; припинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; визнання суб'єкта
господарювання таким, що займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку; накладення штрафу; усунення
наслідків порушень законодавства про
захист економічної конкуренції, тощо.

За приписами статей 5 та 6 Закону
України "Про природні монополії" ринок
розподілу електричної енергії
(передачі електричної енергії
місцевими (локальними) електромережами
віднесено до сфери діяльності
суб'єктів природних монополій, а
постачання електричної енергії - до
суміжних ринків.

У статті 26 Закону України "Про
електроенергетику" зазначено, що
споживач енергії зобов'язаний
додержуватись вимог
нормативно-технічних документів та
договору про постачання енергії.
Споживач енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з енергопостачальником та
правил користування електричною і
тепловою енергією та виконання
приписів державних інспекцій з
енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної та теплової
енергії згідно із законодавством
України. Правила користування
електричною і тепловою енергією для
населення затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з пунктом 53 ПКЕЕН у разі
виявлення представником
енергопостачальника порушення
споживачем правил користування
електричною енергією, у тому числі
фактів розкрадання електричної
енергії, складається акт.

Пунктом 35 ПКЕЕН передбачено, що
енергопостачальник має право
відключити споживача у разі:
самовільного підключення до
електричної мережі; розкрадання
електричної енергії, навмисного
пошкодження приладу обліку та зриву
пломби; порушення термінів сплати за
спожиту електричну енергію у порядку,
визначеному пунктом 27 цих Правил або
порушення умов договору про
реструктуризацію заборгованості;
неоплати за встановлення нового
приладу обліку відповідно до пункту 17
або інших платежів згідно з цими
Правилами; невиконання припису
Державної інспекції з енергетичного
нагляду за режимами споживання
електричної енергії; зниження
показників якості електричної енергії
з вини споживача.

Пункт 35 ПКЕЕН не містить будь-яких
застережень щодо обсягів відключення,
тобто повного чи часткового
відключення об'єкту споживача, що не
виключає можливості часткового
відключення.

З огляду на викладене, у разі виявлення
представниками енергопостачальника
фактів розкрадання електричної
енергії шляхом здійснення
самовільного підключення до
електричної мережі, - відключені мають
бути електроустановки, струмоприймачі
або електропроводки споживача, які
були самовільно підключені. При цьому
постачання електричної енергії для
потреб електроустановок, які
підключено з урахуванням вимог ПКЕЕН,
зберігається.

За змістом пункту 2 статті 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" зловживання монопольним
(домінуючим) становищем є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Відповідно до частини першої, пункту 5
частини другої, частини третьої статті
13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" зловживанням
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Часткова або повна відмова від
придбання або реалізації товару за
відсутності альтернативних джерел
реалізації чи придбання визнається
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку.

Зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку забороняється і
тягне за собою відповідальність згідно
з законом.

За приписами статті 59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; не доведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Отже, місцевий та апеляційний
господарські суди, дослідивши
оспорюване рішення органу
Антимонопольного комітету України,
інші зібрані у справі докази, дійшли
правильних висновків про те, що ТОВ
"ЛЕО" неправомірно здійснило повне
відключення об'єкта споживача від
енергопостачання, і такі дії є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим
пунктом 2 статті 50 та пунктом 5 частини
другої статті 13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції". За
таких обставин рішенням місцевого та
постановою апеляційного господарських
судів у задоволенні позову було
відмовлено.

Зміст касаційної скарги наведених
висновків не спростовує, зокрема, з
огляду на те, що посилання скаржника
стосуються переоцінки доказів зі
справи та перебувають поза межами
повноважень касаційної інстанції,
визначених частиною другою статті 1117
ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 1117
ГПК України касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Водночас Вищий господарський суд
України вважає, що скаржником не
наведено переконливих доводів, які
можуть бути прийняті та розцінені як
такі, що є підставою для скасування
оскаржуваних судових актів, у тому
числі у зв'язку з неповним з'ясуванням
обставин справи.

Таким чином, рішення місцевого
господарського суду та постанова
апеляційного господарського суду зі
справи відповідають встановленим ними
фактичним обставинам, прийняті з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права та передбачені
законом підстави для їх скасування
відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Луганської області від 20.01.2014 та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 зі
справи № 913/3018/13 залишити без змін, а
касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Луганське
енергетичне об'єднання" - без
задоволення.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
В. Харченко