ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 р.
Справа № 914/1328/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім ВІКАНТ",
м.Київ

до відповідача Приватного
підприємства "Олвер-999", м. Трускавець
Львівської області

про стягнення 153 004,38 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Підгайна Н.Й. - представник
(довіреність б/н від 22.04.2014р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю "Торговий
дім ВІКАНТ" до відповідача Приватного
підприємства "Олвер-999" про стягнення 153
004,38 грн., з яких 137 363,50 грн. - основний
борг, 11 275,16 грн. - пеня та 4 365,72 грн. -
3%річних.

Ухвалою суду від 17.04.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 14.05.2014р. Ухвалою
суду від 14.05.2014р. розгляд справи
відкладено на 04.06.2014р.

Представник позивача на виконання
вимог ухвал суду подав клопотання
(вх.№22650/14 від 26.05.2014р.) про долучення до
матеріалів справи доказів перебування
позивача та відповідача в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. Представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив позов задоволити з
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання
повторно не забезпечив, вимог ухвал
суду не виконав, причин неявки
представника та невиконання вимог
ухвал суду не повідомив, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи про що свідчать
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення №82 7 від 20.05.2014р. -
вручено 22.05.2014р. та №82 7 від
20.05.2014р. - вручено 22.05.2014р. Станом на
06.04.2014р. від відповідача відзив,
клопотання, заяви, докази витребувані
судом на адресу суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд вважає за можливе
розглянути справу відповідно до ст. 75
ГПК України при відсутності
представника відповідача за наявними у
ній матеріалами яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представника позивача, суд,-

встановив:

03.01.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім ВІКАНТ"
(надалі - продавець) та Приватним
підприємством "Олвер-999" (надалі -
покупець) укладено договір поставки
№48837/ЛС, відповідно до умов якого
продавець зобов'язується в порядку та
на умовах, визначених цим договором,
передати у власність покупця
металопродукцію (надалі - товар), а
покупець зобов'язується своєчасно
прийняти товар і здійснити його оплату
на умовах цього договору.

Відповідно до п.3.2. договору загальна
ціна цього договору складає загальну
вартість переданого товару, яка
зазначена в усіх специфікаціях до
цього договору або рахунках-фактурах,
які є невід'ємними частинами цього
договору та видаткових накладних.

Згідно із п.3.6. договору оплата товару
здійснюється покупцем шляхом
перерахування коштів в національній
валюті на поточний рахунок продавця,
вказаний у цьому договорі або у
рахунках-фактурах на умовах передплати
протягом 2-х (двох) календарних днів від
дати рахунку-фактури, якщо інше не
зазначено у рахунку-фактурі, або в
терміни, зазначені у відповідній
специфікації.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що при
відстроченні платежу оплата вартості
товару здійснюється протягом 10 (десяти)
банківських днів з дня отримання
товару.

Товар вважається переданим продавцем і
прийнятим покупцем з моменту видачі
видаткової накладної або підписання
акту прийому-передачі, з цього моменту
переходить право власності на товар до
покупця та всі пов'язані з ним ризики
(п.5.2. договору).

Як зазначено у позовній заяві,
відповідачу було поставлено товар на
загальну суму 172 363,50 грн.

Однак позивач зазначає, що
відповідачем було порушено умови
договору, здійснивши лише часткові
оплати на суму 35 000,00 за поставлений
йому товар.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у
разі порушення строків оплати за товар,
указаних в пунктах 3.7., 3.8. цього
договору, покупець сплачує продавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

Отже, на підставі п.6.3. договору позивач
нарахував відповідачу пеню в розмірі 11
275,16 грн.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України
позивач нарахував відповідачу 4 365,72
грн. 3% річних.

Таким чином загальний розмір
заборгованості, який позивач просить
стягнути з відповідача становить 153 004,38
грн., з яких 137 363,50 грн. - основний борг, 11
275,16 грн. - пеня та 4 365,72 грн. - 3%річних.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
оцінивши зібрані докази, суд дійшов
висновку, що позов слід задоволити
повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, між
сторонами укладено договір поставки
№48837/ЛС від 03.01.2012р., відповідно до умов
якого позивач зобов'язався в порядку та
на умовах, визначених цим договором,
передати у власність відповідача
металопродукцію, а відповідач
зобов'язується своєчасно прийняти
товар і здійснити його оплату на умовах
цього договору.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за вказаним договором
підтверджується видатковою накладною
№05975 від 17.04.2013р. на суму 172 363,50 грн.

В матеріалах справи містяться докази
часткових оплат здійснених
відповідачем за поставлений йому
товар. Зокрема, як вбачається із
платіжного доручення №763 від 22.07.2013р. на
суму 10 000,00 грн. та платіжного доручення
№30 від 27.12.2013р. на суму 25 000,00 грн.,
відповідачем оплачено товар на
загальну суму 35 000,00 грн.

Докази сплати відповідачем решти суми
боргу в матеріалах справи відсутні,
відзив на позовну заяву відповідачем
не подано.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, суд
дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення з
відповідача 137 363,50 грн. основного боргу
є обґрунтованою, підтверджена
матеріалами справи, не спростована
відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у
разі порушення строків оплати за товар,
указаних в пунктах 3.7., 3.8. цього
договору, покупець сплачує продавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

Перевіривши розрахунок розміру пені,
суд дійшов висновку, що позовна вимога
про стягнення з відповідача на користь
позивача 11 275,16 грн. пені є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

Перевіривши розрахунок розміру 3%
річних, суд дійшов висновку, що позовна
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача 4 365,72 грн. 3% річних є
обґрунтованою та підлягають
задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми
процесуального закону та як вбачається
з матеріалів справи, відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №1734 від 27.03.2014р.
на суму 3 495,30 грн.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України
«Про судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно із п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України
«Про судовий збір» ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру становить 2 % від ціни позову,
але не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

Ціною позову у даній справі є 153 004,38
грн., а отже позивачу слід було сплатити
3 060,08 грн., а не 3 495,30 грн.

Враховуючи те, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі,
керуючись нормами ст.49 ГПУ України, суд
дійшов висновку стягнути з відповідача
на користь позивача 3 060,08 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Олвер-999" (82200, Львівська область,
м.Трускавець, вул.Стуса, буд. 13 кв. 8, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім ВІКАНТ" (01001, м.Київ, вул.Еспланадна,
34/2, кім. 5, ) основний борг
в розмірі 137 363,50 грн., пеню в розмірі 11
275,16 грн., 3% річних в розмірі 4 365,72 грн. та
судовий збір в розмірі 3 060,08 грн.

3. Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку ст.116
ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 10.06.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.