ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 червня 2014 р. Справа №
903/386/14

Господарський суд Волинської
області, розглянувши матеріали по
справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Аванта", м. Луцьк

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Луцьк

про стягнення 3 648,96 грн.

Суддя С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача:Терлецький О.М., дов. №6 від
08.01.2014р.

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представнику позивача
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учаснику судового процесу
згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 10.06.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Аванта" - звернувся до суду з
позовом до відповідача- Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 про стягнення 25 785,05
грн., в т.ч. 2 924,58грн.-основного боргу за
товар, отриманий відповідачем по
видатковим накладним №150638/226 від
16.10.2012р. та №150639/226 від 16.10.2012р. згідно
договору поставки №1030-10А від 15.09.2010р., 2
135,34грн.-50% річних за період з 24.10.2012р. по
10.04.2014р. згідно п. 5.3. договору, 128,12грн.-3%
річних за період з 24.10.2012р. по 10.04.2014р.
згідно п. 5.3. договору та ст. 625 ЦК
України, 597,01грн.-пені за прострочення
виконання грошового зобов'язання по
оплаті отриманого товару за період з
24.10.2012р. по 10.04.2014р. згідно п. 5.2. договору
та 20 000,00грн.-штрафу згідно п. 5.3.
договору.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на не оплату
отриманого товару відповідачем у
встановлені договором строки.

Ухвалою суду від 24.04.2014р. порушено
провадження по справі та призначено її
до розгляду на 21.05.2014р. на 10:00год.

21.05.2014р. через канцелярію до суду
від представника позивача надійшло
клопотання №б/н від 20.05.2014р. (вх.
№01-29/4924/14), яким він долучив до
матеріалів справи копії довіреності №6
від 08.01.2014р., витягу з ЄДР №18701737 від
20.05.2014р., статуту ТзОВ "ТД "Аванта" (нова
редакція), затвердженого загальними
зборами учасників ТзОВ "Торговий дім
"Аванта" протоколом №10-13 від 07.10.2013р.,
зареєстрованого 09.10.2013р. за №0004088.

Просив відкласти розгляд спору, у
зв'язку з неможливістю забезпечення
явки уповноваженого представника в
судове засідання.

Ухвалою суду від 21.05.2014р. розгляд
спору відкладався згідно ст. 77 ГПК
України, з метою повного та всебічного
з'ясування всіх обставин по справі,
зважаючи на нез'явлення сторін в судове
засідання, неподання ними
витребуваних судом доказів та
необхідністю витребування додаткових
доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін
представити суду: позивача- оригінали,
долучених до позову доказів; довідку
реєстратора про реєстрацію
відповідача та за якою адресою;
додаткові пояснення та докази відпуску
товару саме по договору поставки
№1030-10А від 15.09.2010р.; заявку на товар;
товарно-транспортну накладну на
перевезення товару; довіреність на
отримання товару; докази відрядження;
відповідача- письмові пояснення
(обгрунтовані доводи та заперечення) по
суті позовних вимог; докази отримання
товару, оплати; свідоцтво про
реєстрацію.

03.06.2014р. на виконання вимог суду,
через відділ документального
забезпечення та контролю - канцелярію
до суду від позивача надійшли
додаткові пояснення №б/н (вх. №01-29/5405/14),
в яких він вказав, що згідно п. 9.6.
договору поставки, дія договору
поширюється на усі випадки поставки
товару постачальником покупцю
незалежно від того, чи є про це вказівка
у накладній чи ні.

Повідомив, що не наполягає на
стягненні з відповідача штрафу та пені.

В судовому засіданні 10.06.2014р.
представник позивача звернувся до суду
з заявою про зменшення розміру
позовних вимог №б/н від 10.06.2014р. (вх.
№01-123/93/14), в якій просив стягнути з
відповідача 2 924,58грн. основного боргу,
128,12-3% річних за період з 24.10.2012р. по
09.04.2014р. та 596,26грн. пені за прострочення
виконання грошового зобов'язання по
оплаті отриманого товару за період з
24.10.2012р. по 09.04.2014р. згідно п.п. 5.2., 9.11.
договору.

Судом прийнято дану заяву
позивача про зменшення розміру
позовних вимог згідно ст. 22 ГПК України,
оскільки вона не суперечить
законодавству і не порушує чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси.

Отже, має місце нова ціна позову-3
648,96грн., з якої і вирішується спір.

Відповідач в судове засідання
10.06.2014р. вдруге не з'явився,
витребуваних ухвалою суду доказів по
справі суду не надав, про причини
неявки суд не повідомив. Ухвала суду
від 21.05.2014р., направлена на адресу
відповідача, повернулась до суду
органами поштового зв'язку з відміткою
"за закінченням терміну зберігання".

Згідно витягу з ЄДР
місцезнаходження відповідача: АДРЕСА_1,
куди і надсилалась ухвала суду.

У відповідності до п. 3.9.1.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» за змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Беручи до уваги приписи ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод стосовно
розгляду справи упродовж розумного
строку, беручи до уваги те, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Примірник рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, повернутий органами
зв'язку з позначкою "за закінченням
терміну зберігання" є належним доказом
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій, а тому,
визнавши зібрані по справі матеріали
достатніми для розгляду спору за
наявними в справі матеріалами згідно
зі ст.75 ГПК України та дослідивши
матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

15 вересня 2010 року між позивачем-
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тоговий дім "Аванта"
(постачальник), в особі комерційного
директора Мартинюка О.О. та
відповідачем- Приватним підприємцем
ОСОБА_1 (покупець), було укладено
договір поставки №1030-10А, згідно
пунктами 1.1.-1.4. якого постачальник
зобов'язується передавати у власність
покупця товар, згідно накладних
відповідно до замовлень покупця, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати товар на умовах даного
договору. Предметом договору є товар
(партія товару), вказаний у накладних.
Асортимент, кількість товару
вказуються у накладних, які є
невід'ємною частиною договору. Ціна
товару погоджується сторонами
додатково у відповідності до діючих на
момент відпуску товару ринкових цін та
підтверджується накладними на відпуск
товару, виписаними постачальником.
Ціну договору складає сума цін усіх
накладних, відповідно до яких
здійснюється постачання товару. (а.с. 7-9)

Згідно пункту 2.8. даного договору, товар
вважається прийнятим за якістю та за
кількістю з моменту підписання
сторонами відповідних накладних.

У відповідності до пункту 3.6. договору
поставки, датою поставки партії товару
продавцем та датою отримання товару
покупцем є дата підписання сторонами
відповідної накладної.

Розділом 4 договору поставки сторони
обумовили порядок розрахунків, згідно
якого передбачена відстрочка платежу
100%, але не більше 7 (семи) днів з моменту
поставки товару. Розрахунок за
поставлений товар здійснюється
готівкою, в безготівковому порядку
шляхом перерахування коштів на рахунок
постачальника або за погодженням з
продавцем векселями, товарами,
послугами. Датою оплати за товар
вважається дата надходження грошових
коштів на рахунок або в касу
постачальника.

Згідно пункту 8.1. договору, даний
договір набирає чинності з моменту
підписання його сторонами і діє до
31.12.2011р. включно, але в будь-якому
випадку до повного виконання покупцем
зобов'язань пов'язаних з проведенням
розрахунків за поставлений товар.

Відповідно до пункту 9.6. договору
поставки дія договору поширюється на
усі випадки поставки товару
постачальником покупцю незалежно від
того, чи є про це вказівка у накладній
чи ні.

Даний договір підписано сторонами.

На виконання умов даного
договору, позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 2 924,58грн., що
стверджується договором поставки від
15.09.2010р. №1030-10А та видатковими
накладними (а.с. 10-11), підписаними
сторонами від 16.10.2012р. №АИ-150638/226 на суму
369,42грн. та №150639/226 на суму 2 555,16грн., а
відповідач прийняв отриману продукцію,
що стверджується його підписами на
зазначених видаткових накладних.

Відповідач свої зобов'язання по
оплаті за отриманий товар згідно
договору поставки від 15.09.2010р. №1030-10А у
встановлений договором строк не
виконав, що спричинило звернення
кредитора з позовом до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 202
Цивільного кодексу України правочин
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних
прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони
мають право обирати форму правочину,
якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та
інших угод, передбачених законом,
а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Відповідно до ст. 175
Господарського кодексу України,
майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин
при здійсненні господарської
діяльності, в силу яких зобов'язана
сторона повинна вчинити певну
господарську дію на користь другої
сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного
кодексу України передбачає, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено
договір, що за своєю правовою природою
є договором поставки.

Договір від 15.09.2010р. №1030-10А
предметом судових розглядів не
виступав, недійсним судом не
визнавався, сторонами розірваний не
був.

Згідно із частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін
(ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що
у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193
Господарського кодексу України кожна
сторона має вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. За ч.1
ст.193 Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог -відповідно до
звичаїв ділового обігу або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів до нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Строком прийняття
товару і прийняття товаророзпорядчих
документів є дата відповідної
накладної на товар і відстрочка
платежу відраховується саме від дати
відповідно накладної.

Розділом 4 договору поставки сторони
обумовили порядок розрахунків, згідно
якого передбачена відстрочка платежу
100%, але не більше 7 (семи) днів з моменту
поставки товару. Розрахунок за
поставлений товар здійснюється
готівкою, в безготівковому порядку
шляхом перерахування коштів на рахунок
постачальника або за погодженням з
продавцем векселями, товарами,
послугами. Датою оплати за товар
вважається дата надходження грошових
коштів на рахунок або в касу
постачальника.

Позивачем зобов'язання по
передачі товару згідно договору
поставки від 15.09.2010р. №1030-10А виконані в
повному обсязі, що стверджується
видатковими накладними від 16.10.2012р.
№АИ-150638/226 на суму 369,42грн. та №150639/226 на
суму 2 555,16грн., які підписані сторонами.

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідач взяті на себе
зобов'язання щодо оплати отриманого
по видатковим накладним товару не
виконав (доказів виконання суду не
надано).

31.01.2013р. позивачем на адресу
відповідача була надіслана претензія
про сплату заборгованості №81 від
17.01.2013р., яка останнім залишена без
відповіді. (а.с. 12)

Отже, заборгованість Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Аванта"
на день розгляду спору становить 2
924,58грн., стверджується договором
поставки від 15.09.2010р. №1030-10А,
видатковими накладними від 16.10.2012р.
№АИ-150638/226 та №150639/226 на загальну суму 2
924,58грн., які підписані сторонами,
відповідачем належними та допустимими
доказами не оспорена та підлягає до
стягнення з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 в силу ст. 193 ГК України.

Згідно зі ст.ст.230-232 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до пунктів 5.2., 5.5.
договору, за порушення термінів оплати
товару покупець сплачує постачальнику
пеню у розмірі 0,5% від вартості
несвоєчасно оплаченої партії товару,
за кожен день прострочення оплати, до
моменту повного розрахунку з
врахуванням встановленого індексу
інфляції за весь період прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми.
Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання
продовжується протягом всього строку
позовної давності.

При цьому судом засвідчується, що
відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та сплата
неустойки (штрафу, пені). В силу п. 6 ст. 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 2.5. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань", щодо
пені за порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Згідно пункту 9.11. договору
поставки, строк позовної давності за
вимогами щодо сплати неустойки (штрафу,
пені), відсотків за неправомірне
користування чужими коштами становить
3 роки. Отже, в даному випадку
п. 9.11. договору поставки було
передбачено, що строк, у межах якого
сторони можуть звернутися до суду з
вимогою про захист своїх прав за цим
договором (строк позовної давності), у
тому числі щодо стягнення неустойки
(штрафу, пені), відсотків за
неправомірне користування чужими
коштами встановлюється тривалістю у 3
роки.

При перевірці розрахунку пені за
період з 24.10.2012р. по 09.04.2014р. (з
врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 10.06.2014р.) за
допомогою комплексної системи
інформаційно-правового забезпечення
"ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3 судом встановлено,
що пеня за даний період, яка
розрахована в межах подвійної
облікової ставки НБУ, становить
596,26грн., а тому є підставною та такою, що
підлягає до стягнення з відповідача за
несвоєчасну оплату товару, отриманого
по видатковим накладним.

Суд відзначає, що передбачене
законом право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі
порушення зобов'язання боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

При перевірці розрахунку суми 3%
річних в розмірі 128,12грн. за період з
24.10.2012р. по 09.04.2014р. (з врахуванням заяви
про зменшення розміру позовних вимог
від 10.06.2014р.) за допомогою комплексної
системи інформаційно-правового
забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3 судом
встановлено, що стягнення нарахованої
позивачем суми 3% річних за вказаний
періоди здійснюється в межах суми,
заявленої позивачем, а тому дані вимоги
підлягають стягненню з відповідача.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір до суду доведений з
вини відповідача, витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827,00грн., слід
віднести на нього відповідно до ст.49
ГПК України.

Беручи до уваги викладене,
керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 599, 625, 626,
629, 655, 692 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175, 181, 193,
230-232 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Аванта", м. Луцьк, провулок Макарова,
буд. 5, код 35495114

3 648,96грн., в т.ч. 2 924,58грн.-основного
боргу, 596,26грн.-пені, 128,12грн.-3% річних та 1
827,00грн. витрат по сплаті судового
збору.

Повне рішення складено

11.06.2014р.

Суддя
С. В. Бондарєв