ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014 р.
Справа №917/765/14

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю
"Благовість", 38132, Полтавська область,
Зіньківський район, село Дейкалівка

про стягнення грошових коштів у сумі
38909,59 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники сторін 15.05.2014 р. :

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: Позняк С.М., Кальченко
К.А.

Представники сторін 10.06.2014 р. :

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: Позняк С.М.

У судовому засіданні 15.05.2014 р. була
оголошена перерва до 10.06.2014 р. в порядку
ст. 77 ГПК України, про що сторони були
повідомлені під розписку (в матеріалах
справи).

У судовому засіданні 10.06.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення та повідомлено дату
складання повного рішення згідно ст.85
ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача 38909,59
грн. заборгованості по договору
поставки №2 запасних частин з умовою
про відстрочку платежу від 01.04.2013 р., з
них: 20000,00 грн. - основна заборгованість,
1409,59 грн. - проценти, 17500 грн. - збитки,
завдані порушенням зобов'язання.

Представник позивача на задоволенні
позовних вимог наполягає з мотивів,
зазначених у позовній заяві, та надав
повідомлення від 15.05.2014 р. про сплату
відповідачем після порушення
провадження у справі 20000,00 грн.
заборгованості. Крім того, позивачем
були надані додаткові пояснення до
позовної заяви.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечує з мотивів, викладених у
відзиві на позовну заяву вих.№40 від
12.05.2014р. (арк.справи 106-107), та просить суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши наявні у
матеріалах справи докази, заслухавши
представників сторін, суд встановив:

01.04.2013 р. між сторонами було укладено
договір поставки № 2 запасних частин з
умовою про відстрочку платежу (далі -
Договір) (арк. справи 8-9, оригінал
оглянуто у засіданні), згідно якого
позивач (постачальник) зобов'язався
постачати товар (передавати у
власність відповідача (покупця)) для
використання у підприємницькій
діяльності, а відповідач
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього на умовах договору (п.
1.1 договору).

Розділом 4 договору визначено ціну та
порядок розрахунків, зокрема,
передбачено, що вартість кожної партії
товару, що поставляється згідно з цим
Договором, визначається у відповідних
накладних. Покупець повинен здійснити
повну оплату партії товару у
відповідності із накладними протягом
одного місяця з моменту отримання
партії товару, який зазначений в
накладній.

Крім того, в розділі 6 сторони
встановили відповідальність сторін.
Так, в договорі передбачено, що сторони
встановлюють розмір збитків
відповідача у вигляді процентних
ставок залежно від обсягу невиконаного
зобов'язання та строків порушення, в
наступних розмірах: 1) при порушенні
зобов'язання на строк до 30 календарних
днів - 10 відсотків від суми порушеного
зобов'язання; 2) при порушенні
зобов'язання на строк від 30 до 90 днів - 30
відсотків від суми порушеного
зобов'язання; 3) при порушенні
зобов'язання на строк 90 і більше
календарних днів - 50 відсотків від суми
порушеного зобов'язання.

Також у розділі 6 договору передбачено,
що у випадку прострочення виконання
грошових зобов'язань по оплаті ціни
товару відповідач сплачує на користь
позивача проценти за користування
грошовими коштами в розмірі 15
відсотків річних з простроченої суми.

Даний договір набирає чинності з
моменту підписання його сторонами і
діє до 30 грудня 2013 р. Закінчення строку
дії цього договору не звільняє сторони
від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
Договору ( розділ 7 Договору).

Як вбачається з позовної заяви, на
виконання умов договору, відповідно до
наданих позивачем видаткових
накладних відповідачу було передано
товар на загальну суму 203985,58 грн. (копії
документів - арк.10-11,13-15, 17-19, 21-24, 26-31, 32-36,
38-39, 41-47,49-50, 52-54, 56-58, 60,62, 64-65, справи,
оригінали оглянуто у засіданні).

Факт отримання товару відповідачем
підтверджується також належним чином
оформленими довіреностями на
отримання товару представниками
відповідача (арк. спр. 12, 16, 20, 25, 32, 37, 40, 48,
51, 55, 59, 61, 63, 66). Вказане не заперечується
відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконував
зобов'язання за вищезазначеним
Договором щодо передачі товару.
Відповідач відповідно до видаткових
накладних прийняв товар, але повністю
не оплатив його у встановлені у
договорі строки, у зв'язку з чим
заборгованість останнього на момент
подання позовної заяви, за даними
позивача, складала 20000,00 грн.

Крім того, на підставі розділу 6
договору , позивач нарахував та просить
стягнути з відповідача 1409,59 грн.
процентів за користування грошовими
коштами за період з 09.01.2014 р. по 17.04.2014 р.
та 17500 грн. збитків, завданих
порушенням зобов'язання.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
постачання, за яким в силу ст. 712 ЦК
визначено, що продавець (постачальник),
який здійснює підприємницьку
діяльність, зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору (зокрема, сплата суми
боргу). Припинення провадження у справі
на підставі зазначеної норми ГПК
можливе у разі, якщо предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи (п.4.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції").

У зв'язку з тим, що відповідач після
звернення до суду з позовом погасив
основну заборгованість за договором
поставки №2 запасних частин з умовою
про відстрочку платежу від 01.04.2013 р. на
суму 20000,00 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №1251 від 29.04.2014 р.
(а.с. -108) провадження у справі в цій
частині позовних вимог підлягає
припиненню.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Як передбачено абз. 8 розділу 6 Договору
у випадку прострочення виконання
грошових зобов'язань по оплаті ціни
товару відповідач сплачує на користь
позивача проценти за користування
грошовими коштами в розмірі 15
відсотків річних з простроченої суми.

Судом перевірено нарахування
позивачем 15 % річних та за результатами
проведеного перерахунку судом
встановлено, що позивачем неправильно
заявлено період нарахування з 09.01.2014 р.
по 17.04.2014 р. Враховуючи , що остання
поставка на яку посилається позивач,
була 09.12.2013 р., а відповідач згідно умов
договору повинен здійснити повну
оплату партії товару у відповідності
із накладними протягом одного місяця з
моменту отримання партії товару, який
зазначений в накладній, то нарахування
процентів (з урахуванням приписів
ст.253,254 ЦК України) необхідно
здійснювати з 10.01.2014 р. За даних
обставин, суд задовольняє позовні
вимоги про стягнення 1395,21 грн. 15
відсотків річних за період з 10.01.2014 р. по
17.04.2014 р.

Згідно ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Статті 6, 627 Цивільного
кодексу України передбачають свободу
договору, вибір на власний розсуд
контрагента та визначення умов
договору, а частина 5 статті 225
Господарського кодексу України
встановлює, що сторони господарського
зобов'язання мають право за взаємною
згодою визначити погоджений розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню, у
твердій сумі або у вигляді відсоткових
ставок залежно від обсягів невиконання
зобов'язання чи строків порушення
зобов'язання сторонами.

В розділі 6 договору сторони встановили
розмір збитків позивача при порушенні
зобов'язання на строк 90 і більше
календарних днів у розмірі 50 відсотків
від суми порушеного зобов'язання.

Відповідач не виконав зобов'язання за
договором в частині оплати у строк 90
днів (граничний строк оплати по
останній накладній від 09.12.2013 р. настав
10.01.2014 р., але станом на 17.04.2014 р. борг по
цій накладній та попередніх на
загальну суму 35000,00 грн. сплачений не
був), а тому з Відповідача підлягають
стягненню збитки на суму 17500,00 грн. (35000,00
грн. x 50 % /100) та позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Доводи відповідача, викладені ним у
відзиві на позовну заяву, є
необгрунтованими та не є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.
Так, посилання позивача на те, що
позивачем не надано накладних у
підтвердження поставки саме на
заявлену суму, спростовуються
матеріалами справи; вказівка у Акті
звірки розрахунків від 08.01.2014р.
(арк.справи 67) на те, що даний акт
складено з ПП "Агротехсоюз", є технічною
опискою (пояснення позивача з
цьогоприводу від 10.06.2014р. - у
матер.справи), адже даний акт підписано
представникоми відповідача з
прикладенням його печатки, у самомму
акті є вказівка на те, що він складений
за період з 01.12.2013р. по 31.12.2013р. між ФОП
ОСОБА_1 та СТОВ "Благовість", посилання
на первинні документи, які стосуються
саме позивача та відповідача; крім
того, при здійсненні проплат
(наприклад, проплати на 20 000,00 грн.
29.04.2014р. платіжним дорученням №1251)
відповідач сам вказував призначенням
платежу "за запчастини погашення
заборгованості згідно Акту звірки від
08.01.2014р.). станом на час прийняття
рішення відповідач повність погасив
суму основного боргу, що свідчить про
її фактичне визнання, і доводи про її
невизнання є надуманими. Інші
заперечення відповідача,в икладені ним
у відзиві, також спростовуються
матеріалами справи, письмовими
поясненнями позивача від 10.06.2014р. та від
22.05.2014р., є наслідком довільного
тлумачення відповідачем правових норм
(зокрема, ст.625 ЦК України та ст.610 ЦК
України).

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача вартість послуг адвоката.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.
В контексті цієї норми, судові витрати
за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами. Відповідно до
частини третьої статті 48 ГПК витрати,
що підлягають сплаті за послуги
адвоката, визначаються у порядку,
встановленому Законом України "Про
адвокатуру". Дія названого Закону
поширюється тільки на осіб, які є
адвокатами. Таким чином, судові
витрати за участь адвоката у розгляді
справи підлягають оплаті лише в тому
випадку, якщо вони сплачені адвокату
стороною, котрій такі послуги
надавались, а їх сплата
підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Як свідчать надані суду докази, а саме -
витяг з угоди №008925 від 18.04.2014 р. про
надання послуг правової допомоги,
ордер, квитанція № 008925 від 18.04.2014 р. на
суму 4725,00 грн., свідоцтво про право на
заняття адвокатською діяльністю,
позивачем понесено витрати на оплату
послуг адвоката в сумі 4725,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи,
взявши до уваги ціну позову,
складність справи, кількість
проведених судових засідань по ній,
керуючись принципами справедливості
та розумності, дійшов до висновку про
доцільність обмеження розміру
адвокатських послуг, що підлягають
відшкодуванню за рахунок відповідача,
сумою 3000,00 грн.

Судовий збір, сплачений позивачем,
підлягає відшкодуванню йому за рахунок
відповідача з урахуванням приписів
ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 22, 32, 33,43,44, 49, п.1-1 ч. 1
ст. 80, ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Благовість" (38132,
Полтавська область, Зіньківський
район, с. Дейкалівка, ідентифікаційний
код: 32543919, р/р 0563 в ПАТ "Креді
Агріколь Банк", МФО 300614) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, реєстраційний номер
облікової картки фізичної особи -
платника податків: НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в
ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) - 1395,21 грн. 15%
річних, 17500,00 грн. збитків, 3000,00 грн.
вартості послуг адвоката та 1826,33 грн.
судового збору.

3. В частині стягнення основного боргу у
сумі 20000,00 грн. - провадження у справі
припинити.

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.06.2014 р.

Суддя
О.С. Мацко