ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" червня 2014 р.
Справа № 918/496/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Пашкевич І.О.

при секретарі судових засідань Шарапі
О.В.,

розглянувши матеріали справи за
позовом Приватного підприємства
"Айслаг"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
"Імені Воловікова"

про стягнення в сумі 12 410 грн. 92 коп.

За участі представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Бережняк М.В.,
довіреність №1063 від 01.08.2013 року.

Статті 20, 22, 91 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20
ГПК України відсутні.

Обставини справи: В квітні 2014 року
приватне підприємство "Айслаг" (далі
Підприємство) звернулось до
господарського суду Рівненської
області з позовною заявою до
товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
"Імені Воловікова" (далі Товариство) про
стягнення заборгованості, яка виникла
внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за договором
поставки №1 від 02.01.2013 року в сумі 12 410,92
грн., з яких: 2 348,01 грн. пені та 60% річних в
сумі 10 062,91 грн.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 28 квітня 2014
року порушено провадження у справі,
розгляд якої призначено на 13 травня 2014
року.

03 червня 2014 року від відповідача
надійшло клопотання від 03.06.2014 року,
відповідно до якого останній просив
суд застосувати строк позовної
давності до вимоги про стягнення пені у
розмірі 2 348,01 грн.

В судовому засіданні 03 червня 2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги, та просив позов
задоволити.

У судове засідання 10 червня 2014 року
позивач не забезпечив участі
повноважного представника, однак 10.06.2014
року до початку розгляду справи подав
клопотання про розгляд справи за
відсутності позивача. Крім того,
зазначив, що погоджується із заявою
відповідача про застосування позовної
давності до вимоги про стягнення пені.

Відповідач у судовому засіданні 10
червня 2014 року наполягав на
задоволенні заяви про застосування
строків позовної давності. В решті
вимог проти позову не заперечив.

Враховуючи заяву позивача про
здійснення судового розгляду за його
відсутності, суд дійшов висновку про
розгляд даної справи без участі
представника останнього.

В результаті розгляду матеріалів
справи, суд

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2013 року між Підприємством
(Постачальник) та Товариством
(Покупець), було укладено договір
поставки №1 з протоколом розбіжностей
до нього (далі Договір, а.с. 11-15), за
умовами якого Постачальник
зобов'язався поставити та передати зі
свого складу покупцю у власність
нафтопродукти (товар) в асортименті,
кількості, за ціною, що зазначені в
накладних, які підписуються
представниками сторін договору, а
покупець - прийняти та оплатити товар
на умовах даного договору (Розділ 1
Договору). Договір підписаний
повноважними представниками позивача
та відповідача, та скріплений
відбитками печаток вказаних юридичних
осіб.

Згідно з пунктом 5.1 Договору покупець
здійснює оплату отриманого товару на
розрахунковий рахунок постачальника
протягом 15 банківських днів з дати
відвантаження, зазначеної в накладних.

Даний договір набирає чинності з
моменту підписання його сторонами і
діє до 31 березня 2014 року. Закінчення
строку дії Договору не звільняє
сторони від виконання тих зобов'язань,
що лишились невиконаними (п. 7.1
Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов
Договору Підприємство поставило, а
Товариство прийняло товар, а саме
паливо дизельне, на загальну суму 555 775,00
грн., що підтверджується наступними
накладними на відвантаження товару,
підписаними позивачем та відповідачем,
та довіреностями на отримання
матеріальних цінностей, належним чином
засвідчені копії яких наявні в
матеріалах справи: накладна №002313 від
08.07.2013 року на суму 90 204,60 грн.; накладна
№002371 від 10.07.2013 року на суму 90 810,00
грн.;довіреність №556 від 08.07.2013 року;
накладна №001725 від 17.05.2013 року на суму 90
608,20 грн.; довіреність №408 від 17.05.2013
року; накладна №001378 від 22.04.2013 року на
суму 45 384,00 грн.; довіреність №323 від
02.05.2013 року; накладна №000177 від 21.01.2013
року на суму 49 104,00 грн.; накладна №000270
від 28.01.2013 року на суму 45 728,10 грн.;
довіреність №23 від 15.01.2013 року;
накладна №000007 від 02.01.2013 року на суму 49
104,00 грн.; накладна №000075 від 10.01.2013 року
на суму 45 728,10 грн.; накладна №000118 від
15.01.2013 року на суму 49 104,00 грн.;
довіреність №1 від 02.01.2013 року (а.с.16-29).

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
Постачальником умов даної угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно статті 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1 статті 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК
України).

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
передбачено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
по оплаті вартості вказаного товару
виконав в повному обсязі, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень (а.с.
30-37), однак з порушенням зазначених у
договорі строків, що підтверджується
наявними в справі матеріалами, а саме:
накладними, платіжними дорученнями,
розрахунками 60% річних та пені наданими
позивачем, та не заперечується зокрема
відповідачем.

У відповідності до п. п. 8.1, 8.2 Договору
при невиконанні чи неналежному
виконанні умов даного договору, винна
сторона несе відповідальність у
вигляді пені в розмірі 0,2% за кожен день
прострочення від неоплаченої суми або
суми невиконаної чи неналежно
виконаної умови. Покупець у випадку
прострочення виконання грошового
зобов'язання, зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також шістдесят
відсотків річних від простроченої
суми.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх
зобов'язань відповідачем, відповідно
до умов Договору та ст. 625 ЦК України,
Підприємство нарахувало 10 062,91 грн.- 60%
річних та 2 348,01 грн. пені.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно із ч. 4 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що цей Закон регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань. Суб'єктами зазначених
правовідносин є підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та господарювання, а також
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники
грошових коштів за прострочення
платежу сплачують на користь
одержувачів цих коштів пеню в розмірі,
що встановлюється за погодженням
сторін. Зазначений розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
сплатити неустойку.

Частинами 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України встановлено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Враховуючи, що згідно ст. 526, ст.530
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і у встановлений строк,
відповідачем дані строки порушені, в
зв'язку з чим він повинен нести
відповідальність, передбачену умовами
договору, у вигляді сплати пені.

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Нарахування пені та 60% річних,
здійснене позивачем (розрахунки на а.с.
8-10), перевірено судом, та встановлено,
що розрахунки є не в повній мірі
вірними, так як Підприємством,
враховуючи строки оплати встановлені
Договором, не правильно зазначено
початок виникнення заборгованості.
Так, згідно з умовами договору оплата
проводиться протягом 15 банківських
днів з дати відвантаження зазначеної в
накладній, відтак прострочення
заборгованості згідно накладної №000007
від 02.01.2013 року виникає з 25.01.2013 року;
згідно накладної №000075 від 10.01.2013 року -
з 01.02.2013 року; згідно накладної №000118 від
15.01.2013 року - з 06.02.2013 року; згідно
накладної №00177 від 21.01.2013 року - з 12.02.2013
року та згідно накладної №000271 від
28.01.2013 року - з 19.02.2013 року.

Враховуючи наведене, за розрахунком
суду вимоги Підприємства про стягнення
з Товариства 2 347,77 грн. пені та 9 391,05 грн.
60% річних є обґрунтованими, а у
стягненні з відповідача 0,24 грн. пені та
671,86 грн. 60% річних слід відмовити за
безпідставністю.

Разом з тим, в матеріалах справи наявне
клопотання відповідача від 03.06.2014 року
про застосування позовної давності до
вимоги про стягнення пені.

За змістом статті 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Отже, позовна давність є
інститутом цивільного права і може
застосовуватися виключно до вимог зі
спорів, що виникають у цивільних
відносинах, визначених у частині
першій статті 1 Цивільного кодексу
України, та у господарських відносинах
(стаття 3 Господарського кодексу
України).

Відповідно до ст. 258 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Позовна давність
в один рік застосовується, зокрема, до
вимог: про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Статтею 260 Цивільного кодексу України
передбачено, що позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок
обчислення позовної давності не може
бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до частини 1 статті 261
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу
України передбачена можливість
застосування позовної давності, у тому
числі й спеціальної, лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення судом.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

З аналізу наведених правових положень
цивільного кодексу України та обставин
справи, вбачається, що Підприємство,
звернувшись 24.04.2014 року до
господарського суду Рівненської
області з вказаним позовом, пропустило
річний строк позовної давності, що
передбачений для вимоги про стягнення
пені.

Враховуючи наведене суд задовольняє
клопотання відповідача про
застосування до вимоги про стягнення
пені позовної давності, та відповідно
відмовляє у стягненні з Товариства
пені.

З врахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
Підприємства про стягнення з
Товариства 9 391,05 грн. 60% річних від
простроченої суми стверджуються
матеріалами справи та підлягають до
задоволення, а у стягненні з
відповідача 2 348,01 грн. пені та 671,86 грн. 60%
річних від простроченої суми боргу
слід відмовити.

На підставі ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача
пропорційно до задоволених позовних
вимог в сумі 1 382,45 грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Імені Воловікова" (35433, вулиця Шкільна,
12, Рівненська область, Гощанський
район, село Горбаків, )
на користь Приватного підприємства
"Айслаг" (43021, вулиця Стрілецька, будинок
4, Волинська область, місто Луцьк, ) 9 391 (дев'ять тисяч триста
дев'яносто одну) грн. 05 коп. 60% річних від
простроченої суми боргу та 1 382 (одну
тисячу триста вісімдесят дві) грн. 45
коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. В задоволенні позову в частині вимог
про стягнення 2 348,01 грн. пені та 671,86 грн.
60% річних від простроченої суми боргу
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено "16" червня
2014 року.

Суддя
Пашкевич
І.О.