ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.
Справа № 921/1267/13-г/15

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Галушко Н.А.

суддів
Гриців В.М.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ліхтнер Бетон
Тернопіль" б/н від 21.03.2014 року

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 06.03.2014 року

у справі № 921/1267/13-г/15

за позовом: Тернопільського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Тернопіль

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ліхтнер Бетон
Тернопіль", м. Тернопіль

про стягнення 68 000,00 грн. штрафу та 68 000,00
грн. пені в дохід державного бюджету

За участю представників:

від позивача: Чорномаз
Н.Є,-представник;

від відповідача: не з'явився;

Представнику позивача роз'яснено
права та обов'язки передбачені ст. 20, 22
ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, в порядку ст. 811 ГПК України,
учасником судового процесу не
заявлено.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області (суддя
Галамай О.З. ) від 06.03.2014 р. у справі №
921/1267/13-г/15 позовні вимоги задоволено
повністю: стягнуто з ТОВ "Ліхтнер Бетон
Тернопіль" в дохід державного бюджету 68
000,00 грн. штрафу, 68 000,00 грн. пені та 2 720,00
грн. судового збору.

ТОВ "Ліхтнер Бетон Тернопіль"
подано апеляційну скаргу б/н від 21.03.2014
року, в якій просить суд прийняти
постанову, якою рішення суду скасувати
та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити повністю,
посилаючись на те, що рішення прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з»ясуванням обставин, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Зокрема, скаржник вважає, що судом
безпідставно не задоволено клопотання
про зупинення провадження у справі до
завершення розгляду Верховним судом
України справи №921/297/13-г/11 за позовом
ТОВ "Ліхтнер Бетон Тернопіль" до
Антимонопольного комітету України в
особі Тернопільського обласного
територіального відділення про
визнання недійсним рішення
адміністративної колегії
Тернопільського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
30.01.2013р. №3, оскільки дана справа
безпосередньо стосується справи про
стягнення штрафних санкцій, оскільки
основним предметом розгляду цієї
справи є незаконність рішення позивача
про накладення стягнення у вигляді
стягуваного штрафу. Отже, на думку
скаржника ці справи пов»язані між
собою і розгляд справи про стягнення
штрафних санкцій неможливий до
завершення розгляду справи про
визнання незаконним рішення про
накладення цих санкцій. Таким чином
рішення про стягнення штрафних санкцій
та пені є передчасним та незаконним, а
справа підлягає зупиненню.

Наводить скаржник і інші підстави для
скасування рішення суду.

Тернопільське обласне територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України у відзиві на апеляційну скаргу
рішення суду просить залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення та заперечення
представників сторін, суд апеляційної
інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи,
Адміністративною колегією
Тернопільського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
30.01.2013р. прийнято рішення № 3 у справі №
627-ЗМС про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції
(а.с.10-13), яким:

- визнано, що ТОВ "Ліхтнер Бетон
Тернопіль" займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку бетону
товарного в територіальних
(географічних) межах Тернопільської
області за даними за 2011р.,
січень-вересень 2012р. з частками, що
перевищують 35 %;

- визнано дії ТОВ "Ліхтнер Бетон
Тернопіль" щодо реалізації бетону
товарного споживачам за різними цінами
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим
п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем в частині застосування
різних цін до рівнозначних угод із
суб'єктами господарювання, покупцями
без об'єктивно виправданих на те
причин;

- відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України
"Про захист економічної конкуренції" за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції накладено на
ТОВ "Ліхтнер Бетон Тернопіль" штраф у
розмірі 68 000,00 грн.;

- зобов'язано ТОВ "Ліхтнер Бетон
Тернопіль" припинити порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції шляхом застосування
однакових цін до рівнозначних угод.

Рішення № 3 від 30.01.2013р. у справі № 627-ЗМС
відповідачем отримано 11.02.2013р., про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.14).

За вчинене порушення законодавства про
захист економічної конкуренції, на
підставі статті 52 Закону України „Про
захист від недобросовісної
конкуренції" на відповідача накладено
штраф у розмірі 68 000, 00 грн. (п. 3
резолютивної частини рішення).

Як вбачається з матеріалів справи
кінцевим терміном для добровільної
сплати штрафу зазначено дату 11.04.2013р.
Однак, до закінчення цього строку, ТОВ
"Ліхтнер Бетон Тернопіль" оскаржено
рішення адміністративної колегії
територіального відділення № 3 від
30.01.2013р. у справі № 627-ЗМС до
господарського суду Тернопільської
області.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 14.05.2013р. у
справі № 921/297/13-г/11 відмовлено в позові
ТОВ "Ліхтнер Бетон Тернопіль" до
відповідача Антимонопольного комітету
України в особі Тернопільського
обласного територіального відділення
про визнання недійсним рішення
адміністративної колегії
Тернопільського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
30.01.2013 року № 3 у справі № 627-ЗМС.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 17.09.2013р.
рішення господарського суду
Тернопільської області від 14.05.2013р. у
справі № 921/297/13-г/11 скасовано та визнано
недійсним рішення адміністративної
колегії Тернопільського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
30.01.2013 року № 3 у справі № 627-ЗМС.

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.12.2013р. у справі № 921/297/13-г/11
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 17.09.2013р.
скасовано, а рішення господарського
суду Тернопільської області від
14.05.2013р. у справі № 921/297/13-г/11 залишено в
силі. Постанова Вищого господарського
суду України відповідно до ст. 111-11 ГПК
України набрала законної сили з дня її
прийняття.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти,
які встановлені рішенням
господарського суду під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що рішення адміністративної
колегії Тернопільського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №3
від 30.01.2013р. у справі № 627-ЗМС про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції на момент
розгляду даної справи є чинним.

Скаржник в апеляційній скарзі
зазначає, що судом першої інстанції
безпідставно в ході розгляду справи не
задоволено клопотання про зупинення
провадження у справі до завершення
розгляду Верховним судом України
справи №921/297/13-г/11, оскільки дана справа
безпосередньо стосується справи про
стягнення штрафних санкцій.

Щодо наведеного судова колегія
зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

Пунктом 3.16 Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду від 26.12.2011р. №18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
встановлено, що відповідно до частини
першої статті 79 ГПК господарський суд
зупиняє провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач в обґрунтування клопотання
про зупинення провадження у справі №
921/1267/13-г/15 посилається на те, що він
звернувся до Верховного Суду України
із заявою про перегляд судового
рішення у господарській справі №
921/297/13-г/11, оскільки дані справи є
пов'язані між собою.

На підтвердження викладених обставин
відповідачем надано копію заяви про
перегляд судового рішення у справі
№921/297/13-г/11, копію платіжного доручення
№ 76 від 11.02.2014р. про сплату судового
збору до Верховного Суду України, копії
фіскального чеку та опису вкладення
від 11.02.2014 р. про надіслання до Вищого
господарського суду України заяви про
перегляд судового рішення у
господарській справі.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази і не подані такі докази в суд
апеляційної інстанції, які б
підтверджували викладені в клопотанні
про зупинення провадження у справі
обставини, не надано жодного
процесуального документу, зокрема ані
ухвали ВГСУ про допуск справи до
провадження, ані ухвали ВСУ про
відкриття провадження у справі (ст.ст.
111-21, 111-22 ГПК України).

Окрім того, як зазначалося вище, у
господарській справі № 921/297/13-г/11 Вищим
господарським судом України 03.12.2013р.
винесено постанову, яка відповідно до
ст. 111-11 ГПК України набрала законної
сили з дня її прийняття.

Відповідно до ст.25 Закону України „Про
Антимонопольний комітет України" з
метою захисту інтересів держави,
споживачів та суб'єктів господарювання
Антимонопольний комітет України,
територіальні відділення
Антимонопольного комітету України у
зв'язку з порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції
органами влади, юридичними чи
фізичними особами подають заяви,
позови, скарги до суду, в тому числі про:
стягнення не сплачених у добровільному
порядку штрафів та пені; зобов'язання
виконати рішення органів
Антимонопольного комітету України.

Згідно із п. 16 ст. 17 Закону України
„Про Антимонопольний комітет України"
голова територіального відділення має
повноваження звертатися до суду із
позовами у зв'язку із застосуванням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Статтею 15-1 Закону України "Про
захист від недобросовісної
конкуренції" передбачено, що поширення
суб'єктом господарювання неповних,
неточних, неправдивих відомостей,
зокрема внаслідок обраного способу їх
викладення, замовчування окремих
фактів чи нечіткості формулювань, що
вплинули або можуть вплинути на наміри
цих осіб щодо придбання (замовлення) чи
реалізації (продажу, поставки,
виконання, надання) товарів, робіт,
послуг цього суб'єкта господарювання
забороняється.

У відповідності зі ст.48 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення.

Згідно із ст. 14 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
адміністративна колегія
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
уповноважена приймати рішення,
передбачені законодавством про захист
економічної конкуренції.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
рішення та розпорядження органів
Антимонопольного комітету України,
голів його територіальних відділень є
обов'язковими до виконання.

Із змісту ч.ч. 3, 7, 8 ст. 56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
особа, на яку накладено штраф за
рішенням органу Антимонопольного
комітету України, сплачує його у
двомісячний строк з дня одержання
рішення про накладення штрафу. У разі
несплати штрафу у строки, передбачені
рішенням, та пені органи
Антимонопольного комітету України
стягують штраф та пеню в судовому
порядку. Протягом п'яти днів з дня
сплати штрафу суб'єкт господарювання
зобов'язаний надіслати відповідно до
Антимонопольного комітету України або
його територіального відділення
документи, що підтверджують сплату
штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
прийняття господарським судом до
розгляду заяви про визнання недійсним
рішення органу Антимонопольного
комітету України не зупиняє його
виконання, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

Строк оплати штрафу в добровільному
порядку закінчився 11.04.2013р.

Як зазначалось вище, відповідачем
визначену рішенням адміністративної
колегії суму штрафу в розмірі 68 000,00грн.
не сплачено (доказів сплати не подано
ні в суд першої ні апеляційної
інстанції), отже позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 68 000,00
грн. штрафу за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції є обґрунтованими,
правомірно заявленими та такими, що
підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції" за
кожний день прострочення сплати штрафу
стягується пеня у розмірі півтора
відсотка від суми штрафу. Розмір пені
не може перевищувати розміру штрафу,
накладеного відповідним рішенням
органу Антимонопольного комітету
України. Нарахування пені припиняється
з дня прийняття господарським судом
рішення про стягнення відповідного
штрафу. Нарахування пені зупиняється
на час розгляду чи перегляду
господарським судом: справи про
визнання недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України про
накладення штрафу; відповідного
рішення (постанови) господарського
суду.

Відповідно до п 20.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 №15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" зазначено, що "Абзацами
третім - п'ятим частини п'ятої
зазначеної статті Закону України "Про
захист економічної конкуренції" (ст. 56)
передбачено зупинення нарахування
пені на час розгляду чи перегляду
господарським судом: справи про
визнання недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України про
накладення штрафу; відповідного
рішення (постанови) господарського
суду. Отже, тривалість такого зупинення
визначається виключно періодом часу,
протягом якого фактично здійснювався
зазначений розгляд чи перегляд
(наприклад, у суді першої інстанції -
від дня порушення провадження у справі
до дня прийняття рішення в ній; у судах
апеляційної та касаційної інстанцій -
від дня прийняття апеляційної чи
касаційної скарги до дня прийняття
постанови), і в цей період не
включається час знаходження
матеріалів справи у суді, коли згадані
розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Як вбачається із матеріалів справи,
оскільки відповідачем станом на день
звернення позивача з даним позовом до
суду штраф не було сплачено у
добровільному порядку, позивачем
нарахована пеня за період з 15.05.2013р. по
03.06.2013р., з 18.09.2013р. по 18.11.2013р. та з 04.12.2013р.
по 17.12.2013р.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції встановлено, що відповідно
до вимог ст.56 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" нарахування
пені зупинялось на час розгляду та
перегляду справи №921/297/13-г/11 в
господарських судах і відділенням
Антимонопольного комітету була
нарахована пеня у періоди часу, коли не
здійснювався розгляд чи перегляд
господарськими судами справи про
визнання недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України про
накладання штрафу та проведено
перерахунок суми пені..

Враховуючи наведене загальна сума пені
за прострочення сплати штрафу
становить 97 920,00 грн., зокрема: з 15.05.2013р.
по 03.06.2013р. в розмірі 20 400,00 грн.;
з 18.09.2013р. по 18.11.2013р. в розмірі 63 240,00 грн.
та з 04.12.2013р. по 17.12.2013р. в розмірі 14 280,00
грн..

Однак згідно вимог ч.5 ст.56 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" сума пені обмежується
розміром штрафу і в даному випадку не
може перевищувати 68 000,00 грн., яка
правомірно заявлена позивачем та
підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Скаржником не подано суду достатніх та
допустимих доказів, які б
підтверджували вимоги, заявлені в
апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про те, що рішення прийняте із
дотриманням норм законодавства та у
відповідності до обставин справи, а
тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 06.03.2014 р. у
справі № 921/1267/13-г/15 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3. Справу направити у господарський суд
Тернопільської області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 10.06.2014р.

Головуючий суддя
Галушко Н.А.

Суддя
Гриців В.М.

Суддя
Орищин Г.В.