ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 р.
Справа № 914/1415/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спарта», м. Вишгород
Київської області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лангруп», м.
Борислав Львівської області

про: стягнення 226 479,11 грн.
заборгованості за Договором про
надання послуг з охорони №3651/СП від
26.12.2011 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Кошовий О.С.

Представники сторін:

від позивача: Хмиз В.А. (довіреність №
16/01-14 від 14.01.2011 року)

від відповідача: не з'явився

Представнику позивача роз'яснено його
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 03.06.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Спарта»
до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лангруп» про
стягнення 226 479,11 грн. заборгованості за
Договором про надання послуг з охорони
№ 3651/СП від 26.12.2011 року.

Ухвалою суду від 22.04.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 13.05.2014 року.
Ухвалою суду від 13.05.2014 року розгляд
справи відкладено на 03.06.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються
невиконанням відповідачем умов
Договору про надання послуг з охорони
№3651/СП від 26.12.2011 року щодо оплати
вартості наданих послуг, внаслідок
чого у нього виникла заборгованість
перед позивачем.

15.05.2014 року на адресу суду надійшло
уточнений розрахунок пені (вх.№20972/14),
відповідно до якого позивач просить
суд стягнути з відповідача 2 224,32 грн.
інфляційних нарахувань, 16565,57 грн. пені,
3 793,53 грн. 3 % річних та 18535,97 грн. штрафу.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав, просив суд вжити заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти, належні ТОВ
«Спарта» з підстав, наведених у поданій
03.06.2014 року через канцелярію суду заяві
вх.№2828/14 про забезпечення позову.
Зокрема, зазначив, що недобросовісне
ставлення відповідача до своїх
зобов'язань перед позивачем, великий
термін прострочення оплати
заборгованості, небажання відповідача
вести переговори, значний розмір суми
боргу дає підстави вважати, що
виконання рішення господарського суду
після його прийняття може бути
утруднено або його виконання буде
неможливим.

Подана заява не підлягає до
задоволення з огляду на те, що саме лише
посилання на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви. Зокрема, пунктом 3
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 16 «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» передбачено, що достатньо
обґрунтованим для забезпечення позову
є підтверджена доказами наявність
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного виду
забезпечення позову. Про такі
обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви. Обрані заходи до
забезпечення позову не повинні мати
наслідком повне припинення
господарської діяльності суб'єкта
господарювання, якщо така діяльність, у
свою чергу, не призводитиме до
погіршення стану належного
відповідачеві майна чи зниження його
вартості.

Оцінюючи аргументи позивача, які не
підтверджені відповідними доказами,
суд дійшов висновку про відсутність
обґрунтованих підстав для вжиття
заходів до забезпечення позову.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання
повторно не забезпечив, вимог
попередніх ухвал суду не виконав,
відзиву на позовну заяву не надав,
доказів погашення заборгованості не
подав, причин неявки не повідомив, хоча
про час і місце судового розгляду спору
був належним чином повідомлений.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача за
наявними у справі матеріалами, яких
достатньо для встановлення обставин і
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

26.12.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Спарта» (Виконавець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лангруп» (Замовник)
укладено Договір № 3651/СП про надання
послуг з охорони (Договір), відповідно
до п.1.1. якого Виконавець зобов'язався
надати послуги з охорони об'єктів
Замовника, а Замовник зобов'язався
прийняти ці послуги та оплатити їх
відповідно до умов Договору.

На виконання умов Договору позивач
надавав відповідачу послуги з охорони
об'єкту Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лангруп» у період з
28.12.2011 р. по 23.01.2013 р. за адресою: Київська
обл., м. Ірпінь, вул. ІІІ
Інтернаціональна, 152.

Належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором
підтверджується підписаними ТОВ
«Спарта» та ТОВ «Лангруп» актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№№ ОУ-0000007 від 31.01.2012 р., ОУ-0000010 від
01.03.2012 р., ОУ-0000020 від 01.04.2012 р., ОУ-0000030 від
03.05.2012 р., ОУ-0000041 від 01.06.2012 р., ОУ-0000045 від
01.07.2012 р., ОУ-0000052 від 01.08.2012 р., ОУ-0000058 від
01.09.2012 р., ОУ-0000066 від 01.10.2012 р., ОУ-0000078 від
02.11.2012 р., ОУ-0000089 від 03.12.2012 р., ОУ-0000002 від
03.01.2013 р. та ОУ-0000014 від 23.01.2013 р.

Як зазначив позивач у позовній заяві,
відповідач неодноразово порушував
умови Договору в частині оплати
вартості наданих позивачем послуг. У
зв'язку з цим, станом на 23.01.2013 року
виникла заборгованість у розмірі 233359,74
грн., що підтверджується Актом зняття
постів охорони від 23.01.2013 року.

Позивач неодноразово намагався
вирішити спір у позасудовому порядку.
Так, 26.02.2013 року позивач направив
відповідачу за його місцезнаходженням
претензію вих.№72/02-13 від 20.02.2013 року, яка
повернулась 04.04.2013 року з відміткою «за
закінченням терміну зберігання». 16.07.2013
року позивач звернувся до відповідача
з претензією вих.№162/07 від 16.07.2013 року за
допомогою кур'єрської служби, про
отримання якої відповідачем зроблено
відмітку кур'єра 19.07.2013 року.

На момент звернення позивача із
позовною заявою заборгованість
відповідача перед позивачем за
Договором становила 185359,72 грн.

Доказів повного чи частково погашення
заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення частково
з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу
України майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 174 Господарського Кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання виникають, зокрема,
безпосередньо з господарського
договору, інших угод, передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що
розрахунок ТОВ «Лангруп» з ТОВ
«Спарта» здійснюється на основі
рахунка-фактури шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок ТОВ «Спрата» в період з 20 по 28
число місяця, в якому надаються послуги
з охорони.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підтвердженням фактичного надання
послуг відповідно до п.2.4. Договору є
двосторонній «Акт наданих послуг»,
який Виконавець щомісячно надає на
підпис Замовнику не пізніше 3 (третього)
числа місяця, наступного за звітнім і
який підписується обома Сторонами.

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
всупереч взятим на себе зобов'язанням
за Договором відповідач не здійснив
своєчасної та повної оплати наданих
позивачем послуг охорони, внаслідок
чого у нього виникла заборгованість.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Стаття 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону
України розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати розміру подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Пунктом 5.13. Договору встановлено, що у
випадку несплати або неповної оплати
Замовником послуг Виконавця,
Виконавець нараховує, а Замовник
зобов'язаний сплатити пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочення платежу, а також 3 (три)
проценти річних від простроченої суми
з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

З аналізу положень п.5.13. Договору не
вбачається, що сторони обумовили
період нарахування пені аж до повного
виконання зобов'язання. Відтак, при
нарахуванні пені повинні
застосовуватися загальні положення ч. 6
ст. 232 ГК України про шестимісячний
період нарахування пені.

Відтак, розмір пені, що підлягає до
стягнення з відповідача, становить
12208,35 грн.

Відповідно до п.5.14. Договору у разі
прострочення Замовником оплати за
надані послуги більше ніж на 10 днів,
Замовником додатково сплачується
штраф 10 відсотків від суми
простроченого платежу.

З урахуванням зазначеного, суд вважає
підставними та обґрунтованими вимоги
позивача про стягнення з відповідача
185359,72 грн. основного боргу, 2 224,32 грн.
інфляційних нарахувань, 12208,35 грн. пені,
3 793,53 грн. 3 % річних та 18535,97 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
у відповідності до ст. 49 ГПК України
судовий збір в сумі 4529,58 грн. слід
покласти на нього в повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 610, 612,
625, 901 Цивільного кодексу України, ст.ст.
174, 175, 232 Господарського кодексу України
та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 66, 67, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Заяву про вжиття заходів до
забезпечення позову відхилити.

2. Позов задоволити частково.

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лангруп»
(82300, Львівська область, м. Борислав, вул.
Шевченка, буд. 1; п/р 16 в АТ
«Єврогазбанк», МФО 380430; п/р 3078 в
Філії «Розрахунковий Центр» ПАТ КБ
«ПриватБанк», МФО 380430; )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спарта» (07300,
м. Вишгород, вул. Межигірського
Спасу, буд. 6 Д; п/р 5801 в відділенні
№ 63 Філії «Центральне РУ» АТ «Банк
«Фінанси та Кредит», МФО 300937; ) 185359,72 грн. основного боргу, 2 224,32
грн. інфляційних нарахувань, 12208,35 грн.
пені, 3 793,53 грн. 3 % річних, 18535,97
грн. штрафу та 4529,58 грн. судового збору.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

5. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 10.06.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А