ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" червня 2014 р.Справа № 916/15/14

Позивач: Приватне акціонерне
товариство "Ізмаїльський виноробний
завод"

Відповідач: Фермерське господарство
"ФАРТВОРД"

Про стягнення збитків

Головуючий суддя Рога Н.В.

Суддя Гуляк Г.І.

Суддя Зайцев Ю.О.

Представники:

Від позивача: Яриловець Д.А. -
довіреність №10/1 від 10.01.2014р.,

Богуш О.О. - довіреність
№08/01 від 08.01.2014р.

Від відповідача: Гербуй А.А. -
довіреність від 28.11.2013р.,

Стрезєв А.І. -
довіреність від 28.11.2013р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: не з`явився.

Від відповідача: Стрєзєв А.І. -
довіреність від 28.11.2013р.

Суть спору: Позивач, Приватне
акціонерне товариство (далі - ПрАТ)
"Ізмаїльський виноробний завод",
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовом до
Фермерського господарства (далі- ФГ)
"ФАРТВОРД" про стягнення матеріальної
шкоди у сумі 861 750 грн.

В ході розгляду справи позивач
неодноразово змінював розмір позову.
Згідно уточненої позовної заяви, що
надійшла до суду 29.04.2014р., позивач
просить суд стягнути з відповідача
матеріальну шкоду у розмірі 94 546 грн. 65
коп.

Представник позивача позов
підтримує, наполягає на його
задоволенні.

Відповідач проти позову заперечує з
мотивів, викладених у відзиві на
позовну заяву.

Розпорядженням голови
господарського суду Одеської області
від 18.03.2014р. справу № 916/15/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі: Рога
Н.В. (головуючий суддя), Власова С.Г.,
Зайцев Ю.О. Ухвалою від 18.03.2014р. справу
прийнято до розгляду у такому складі
суду.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду Одеської області
від 10.04.2014р. справу №916/15/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі: Рога
Н.В. (головуючий суддя), Гуляк Г.І.,
Зайцев Ю.О. Ухвалою від 10.04.2014р. справу
прийнято до розгляду у такому складі
суду.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив:

Позивач у справі зазначає, що між
ПрАТ "Ізмаїльський виноробний завод" та
Торговим домом "ЛУГА-НОВА" існувала
домовленість щодо укладання договору
поставки шампанського на загальну суму
5 062 500 грн. Але, у грудні 2013р. позивач
отримав лист директора філії ПрАТ "ЛЛГЗ
ЛУГА-НОВА" Торговий дім "ЛУГА-НОВА" щодо
відкликання пропозиції щодо укладання
договору поставки шампанського,
відмову від подальшої співпраці у
зв'язку з втратою довіри до
підприємства як до ділового партнера.
Підставою відмови від укладання
договору було те, що за заявою ФГ
"ФАРТВОРД" до Головного управління
Міндоходів у Луганській області
розпочалися перевірки співпраці
Торгового дому "ЛУГА-НОВА" з ПрАТ
"Ізмаїльський виноробний завод" на
предмет наявності в ній складу злочину.

До листа Торгового дому "ЛУГА-НОВА"
був доданий запит Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Луганську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів від
10.12.2013р. за № 8712/10/16-011, згідно якого у
зв'язку із надходженням листа
Головного управління Міндоходів у
Луганській від 13.11.2013р. №4960/7/12-32-09-05 щодо
заяви представника ФГ "ФАРТВОРД"
Стрєзєва А.І. ПрАТ "ЛЛГЗ ЛУГА-НОВА"
запропоновано надати інформацію та її
документальне підтвердження для
зясування реальності та повноти
відображення в бухгалтерському та
податковому обліку із відповідним
відображенням в податкових
деклараціях результатів операцій по
господарських відносинах із ПрАТ
"Ізмаїльський виноробний завод" за
період з 01.07.2012р. по 31.10.2013р.

Крім того, позивач зазначає, що, як
йому стало відомо, у своїй заяві ФГ
"ФАРТВОРД" просив внести дані в ЄДР та
порушити досудове кримінальне
провадження в порядку ст. 214 КПК України
відносно ПрАТ "ЛЛГЗ ЛУГА-НОВА", оскільки
його співпраця з ПрАТ "Ізмаїльський
виноробний завод", начебто, має ознаки
безтоварних операцій з штучним
нарощуванням податкового кредиту, що є
нічим іншим як злочином, закрупленим
ст..212 КК України. Також, за даними
позивача, ФГ "ФАРТВОРД" стверджує, що
посадові особи позивача здійснили за
період з 01.07.2012р. по 31.10.2013р.
багаторазові господарські операції по
продажу товару ПрАТ "ЛЛГЗ ЛУГА-НОВА",
щодо яких відповідач має підозру про їх
фіктивність та безтоварність таких
відносин з метою ухилення від податків.

Позивач зазначає, що усі перелічені
факти не відповідають дійсності та
принижують ділову репутацію ПрАТ
"Ізмаїльський виноробний завод" і
негативно впливають на ділові стосунки
з партнерами, чим спричиняють
матеріальну шкоду підприємству.
Позивач вважає, що саме дії відповідача
призвели до відмови ПрАТ "ЛЛГЗ
ЛУГА-НОВА" від укладання узгодженого
договору, що призвело до спричинення
позивачу матеріальної шкоди у розмірі
94 546 грн. 65 коп., яка складається з
вартості етикеток (40 578 пляшок х 45 коп. =
18 260 грн. 01 коп.), вартості оболонки
декоративної ( 40 578 пляшок х 0,22 грн. = 8
927 грн. 16 коп.) , заробітної плати
працівників ( 40 578 пляшок х 1 грн. 19 коп. =
48 287 грн. 82 коп.) та нарахувань на
заробітну плату ( 40 578 пляшок х 47 коп. =
19 071 грн. 66 коп.).

В обгрунтування розміру
матеріальної шкоди позивач зазначає,
що на підставі заявки ПрАТ "ЛЛГЗ
ЛУГА-НОВА" від 01.07.2013р. щодо посавки
шампанського у кількості 225 000 пляшок
на суму 5 062 500 грн., додатково
підтвердженої листом від 29.07.2013р., він
розлив та передав на склад 1 059 429
пляшок шампанського. Але, у зв'язку із
відмовою контрагента від поставки
виготовлена по заявці ПрАТ "ЛЛГЗ
ЛУГА-НОВА" продукція залишилась на
складі позивача та потребувала
негайної реалізації у зв'язку із
спливом нормального для реалізації
готової продукції строку. Частина
продукції була реалізована, частина
продукції (40 578 пляшок шампанського
"Радянське шампанське Ізмаїл") було
злито, що підтверджується Актом зливу
готової продукції від 26.02.2014р. Станом на
01.06.2013р. = собівартість розлиття однієї
пляшки шампанського "Радянське
шампанське Ізмаїл" складала 18 грн. 90
коп. У звязку із злиттям шампанського у
власності позивача придатними до
подальшого використання залишилисть
акцизна марка, пляшка, пробка,
гофрокороб та безпосередньо
виноматеріал.

Крім того, в обгрунтування позову
позивач зазначає, що за приписами ст. 277
Цивільного кодексу України негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного. Відповідно до ст. 94
Цивільного кодексу України юридична
особа має право на недоторканність її
ділової репутації, на таємницю
кореспонденції, на інформацію та інші
особисті немайнові права, які можуть їй
належати. Особисті немайнові права
юридичної особи захищаються
відповідно до глави 3 цього Кодексу.
Згідно ст.. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). визначено
поняття збитків, яке поділяється на дві
частини (види): реальні збитки і упущена
вигода. Реальні збитки - це втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також втрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного
права. Упущена вигода - це доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що ФГ "ФАРТВОРД" не
поширювало будь-яких відомостей щодо
позивача, а скористалось законними
правами з метою перевірки відомостей
уповноваженими на це законом іншими
посадовими особами.

На думку відповідача, відповідно до
матеріалів справи ПрАТ "ЛЛГЗ ЛУГА-НОВА"
повідомило ПрАТ "Ізмаїльський
виноробний завод" про те, що втратило
довіру до позивача у зв'язку з тим, що
розпочалися перевірки співпраці ПрАТ
„Ізмаїльський виноробний завод" та
Торговим домом "ЛУГА-НОВА" та подальша
співпраця підприємств містить ризик
постійних перевірок контролюючими та
правоохоронними органами, а не на
підставі недостовірної інформації.

Відповідач також зазначає, що заява
ФГ "ФАРТВОРД" до правоохоронних органів
мала цілком вагомі підстави, та
підтверджена відповідними документами
та письмовими доказами, зокрема,
витягом з кримінального провадження
№0000361, відповідно до якого 07.08.2013р.
було порушено кримінальне провадження
за правовою кваліфікацією ч.1 ст.212 КК
України, зокрема, у відношенні і до
посадових осіб ПрАТ "Ізмаїльський
виноробний завод".

Крім того, відповідач зазначив, що
відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 10.04.2003р. №8-рп, 2003
звернення громадян до правоохоронного
органу, що містять певні відомості про
недодержання законів посадовими або
службовими особами, передаються або
повідомляються не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноваженими на це законом
іншими посадовими особами. Тому такі
звернення за змістом ч.1 ст.7 Цивільного
кодексу України не можуть вважатися
поширенням відомостей, які порочать
честь, гідність чи ділову репутацію
або завдають шкоди особі.

Відповідач також вважає, що
відсутній прямий причинно-послідовний
зв'язок між фактом повідомлення
правоохоронних органів та відмовою
ПрАТ "ЛЛГЗ ЛУГА-НОВА" від співпраці з
позивачем, відсутні докази погодження
пропозиції щодо укладання договору
поставки між ПрАТ "Ізмаїльський
виноробний завод" та ПрАТ "ЛЛГЗ
ЛУГА-НОВА", а також заявлений розмір
шкоди належним чином не підтверджений.

Розглянув матеріали справи суд
доходить до такого висновку:

Відповідно до ст..15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Згідно ст..16
цього Кодексу кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів,
зокрема, є відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу
України визначено поняття збитків, яке
поділяється на дві частини (види):
реальні збитки і упущена вигода.
Реальні збитки - це втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також втрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права.
Упущена вигода - це доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене.

Визначення поняття збитків
наводяться також у ч. 2 ст. 224
Господарського кодексу України,
відповідно до якої під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Отже, відшкодування збитків є одним із
видів цивільно-правової
відповідальності і для застосування
такої міри відповідальності необхідна
наявність всіх елементів складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, дії чи бездіяльності особи;
шкідливого результату такої поведінки
(збитків), наявності та розміру
понесених збитків; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою та
збитками; вини особи, яка заподіяла
шкоду. У разі відсутності хоча б одного
з елементів відповідальність у вигляду
відшкодування збитків не наступає.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для подачі даного позову
позивач вважає, що саме поширення
неправдивої інформації відповідачем у
справі призвело до спричинення
позивачу матеріальної шкоди у сумі 94
546 грн. 65 коп. Отже, судом у першу чергу
має бути досліджено причинний зв'язок
між поширенням відповідачем
недостовірної інформації та збитками.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" чинне
законодавство не містить визначення
понять гідності, честі чи ділової
репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під діловою репутацією
юридичної особи, у тому числі
підприємницьких товариств, фізичних
осіб - підприємців, адвокатів,
нотаріусів та інших осіб, розуміється
оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

Згідно п.15 зазначеної Постанови
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з частиною третьою статті 277
Цивільного кодексу України (в редакції,
що була чинною на дату виникнення
спірних правовідносин) негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе протилежного
(презумпція добропорядності).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п.19 цієї Постанови
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням. Відповідно до частини
другої статті 47- 1 Закону України "Про
інформацію" оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості. Таким чином, відповідно до
статті 277 Цивільного кодексу України
не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідності дійсності (на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції. Якщо особа вважає, що
оціночні судження або думки, поширені в
засобі масової інформації, принижують
її гідність, честь чи ділову репутацію,
а також інші особисті немайнові права,
вона вправі скористатися наданим їй
частиною першою статті 277 ЦК та
відповідним законодавством правом на
відповідь, а також на власне тлумачення
справи (стаття 37 Закону про пресу,
стаття 65 Закону України "Про
телебачення і радіомовлення") у тому ж
засобі масової інформації з метою
обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Крім того, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від
10.04.2003р. №8-рп, 2003 звернення громадян до
правоохоронного органу, що містять
певні відомості про недодержання
законів посадовими або службовими
особами, передаються або
повідомляються не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноваженими на це законом
іншими посадовими особами. Тому такі
звернення за змістом ч.1 ст.7 Цивільного
кодексу України не можуть вважатися
поширенням відомостей, які порочать
честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди особі.

Як вбачається з матеріалів справи,
заява ФГ "ФАРТВОРД" до правоохоронних
органів мала наслідком порушення
кримінального провадження за правовою
кваліфікацією ч.1 ст.212 КК України,
зокрема, у відношенні і до посадових
осіб ПрАТ "Ізмаїльський виноробний
завод", що підтверджується витягом з
кримінального провадження №0000361.

За таких обставин, позивачем не
надано доказів поширення відповідачем
відомостей, які порочать честь,
гідність чи ділову репутацію ПрАТ
"Ізмаїльський виноробний завод".

Крім того, позивачем не доведено, що
існує причинний зв'язок між
надісланням ФГ "ФАРТВОРД" листа до
Головного управління Міндоходів у
Луганській області та заяви до
правоохоронних органів, та відмовою
ПрАТ "ЛЛГЗ ЛУГА-НОВА" від співпраці з
позивачем, адже, відповідно до
матеріалів справи ПрАТ "ЛЛГЗ ЛУГА-НОВА"
повідомило ПрАТ "Ізмаїльський
виноробний завод" про те, що втратило
довіру до позивача у зв'язку з тим, що
розпочалися перевірки співпраці ПрАТ
"Ізмаїльський виноробний завод" та
Торговим домом "ЛУГА-НОВА", та подальша
співпраця підприємств містить ризик
постійних перевірок контролюючими та
правоохоронними органами, а не на
підставі недостовірної інформації.

В обгрунтування розміру
матеріальної шкоди позивач зазначає,
що на підставі заявки ПрАТ "ЛЛГЗ
ЛУГА-НОВА" від 01.07.2013р. щодо поставки
шампанського у кількості 225 000 пляшок
на суму 5 062 500 грн., додатково
підтвердженої пропозицією від 29.11.2013р.,
він розлив та передав на склад 1 059 429
пляшок шампанського. Отже, заявка ПрАТ
"ЛЛГЗ ЛУГА-НОВА" була лише на 225 000
пляшок. Позивач же розлив та передав на
склад 1 059 429 пляшок шампанського, які
мав реалізовувати у зв'язку із спливом
нормального для реалізації готової
продукції строку. За таких обставин, 834
429 пляшок шампанського ПрАТ
"Ізмаїльський виноробний завод" розлив
на свій ризик або на замовленні інших
осіб, а не на замовлення ПрАТ "ЛЛГЗ
ЛУГА-НОВА".

Крім того, у первісній позовній
заяві позивач зазначив, що
умовно-постійні витрати собівартості
одиниці продукції складають 14 грн. 92
коп. Згідно ж уточненої позовної заяви
собівартість розлиття однієї пляшки
шампанського "Радянське шампанське
Ізмаїл" складала 18 грн. 90 коп. При цьому,
з пропозиції ПрАТ "ЛЛГЗ ЛУГА-НОВА" не
вбачається, що замовлено було саме
шампанське "Радянське шампанське
Ізмаїл". Розрахунку витрат
собівартості одиниці продукції
позивачем до матеріалів справи не
надано.

Слід також зауважити, що позивачем
до матеріалів справи у підтвердження
розрахунку суми позову не надано
документів, які б підтвердили розмір
збитків від сплати заробітної плати та
нарахувань на неї.

Згідно роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
пункті 2 постанови від 27.03.1992 за N 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди", задоволення позовних вимог про
стягнення збитків може вважатись
законним та обґрунтованим в разі
встановлення судом наявності в
обставинах справи одночасно чотирьох
умов. Ними є наявність правила
поведінки, встановленого законом або
договором; наявність факту порушення
такого правила поведінки винною
особою; наявність збитків у потерпілої
особи; наявність безпосереднього
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою особи, яка
завдала шкоду, та збитками потерпілої
сторони.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.Статтею 32
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що доказами у справі
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

За таких обставин, на думку суду,
позов ПрАТ "Ізмаїльський виноробний
завод" є необґрунтованим, матеріалами
справи не підтверджений, тому не
підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства "Ізмаїльський
виноробний завод" - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 10 червня 2014р.

Головуючий суддя
Рога Н. В.

Суддя
Гуляк Г.І.

Суддя
Зайцев Ю.О.