КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.
Справа№ 910/6028/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Разіної Т.І.

за участю секретаря Карпюк О.С.,

представника позивача - Лебедєва А.Ю.
(дов. від 30.09.2013),

розглянувши

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче об'єднання "Екософт"

на ухвалу Господарського суду міста
Києва

від 07.04.2014

у справі № 910/6028/14 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "Екософт"

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діфрано Юніон"

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про зобов'язання припинити дії, що
порушують права інтелектуальної
власності та грошового стягнення 100000,00
грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 позовні матеріали
повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 07.04.2014 про повернення позовної
заяви і передати справу № 910/6028/14 на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.05.2014 прийнято
до провадження апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "Екософт".

03.06.2014 в судовому засіданні було
оголошено перерву відповідно до ст. 77
ГПК України.

Відповідачі не скористались наданим
процесуальним законом правом на участь
у судовому засіданні свого
представника під час апеляційного
перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
мають місце докази належного
повідомлення учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, колегія вважає
можливим здійснити перевірку ухвали
суду першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представників відповідачів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів вважає, що
ухвала суду першої інстанції підлягає
скасуванню, а справа направленню до
суду першої інстанції для розгляду з
огляду на насупне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "Екософт" звернувся до
господарського суду із позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діфрано Юніон",
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
зобов'язання припинити дії, що
порушують права інтелектуальної
власності та стягнення 100000,00 грн.

Місцевий господарський суд, повертаючи
позовну заяву без розгляду, в
оскаржуваній ухвалі зазначив, що
позивачем в порушення ч. 2 ст. 54, п. 3 ч. 1
ст. 57 ГПК України не зазначено
індивідуальний ідентифікаційний номер
відповідача-2, а також не додано
належних доказів сплати судового
збору.

Колегія суддів вважає помилковими
зазначені висновки суду першої
інстанції про наявність підстав для
повернення позовної заяви без розгляду
з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна
заява повинна, зокрема, містити
найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за
його наявності для фізичних осіб)
сторін, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання
(для фізичних осіб), ідентифікаційні
коди суб'єкта господарської діяльності
за їх наявності (для юридичних осіб) або
реєстраційний номер облікової картки
фізичної особи - платника податків за
його наявності.

Пунктом 2 частини першої статті 63 ГПК
України встановлено, що суддя повертає
позовну заяву і додані до неї документи
без розгляду, якщо у позовній заяві не
вказано повного найменування сторін,
їх поштових адрес.

Отже, відсутність у позовні заяві лише
ідентифікаційного коду відповідача-2
не може бути підставою для повернення
цієї заяви без розгляду.

Разом з тим, з доданого до позовної
заяви витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 352375 станом на 29.10.2013,
вбачається, що реєстраційний номер
облікової картки платника податків
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
позначено "ХХХХХХХХХХ", тобто обмежений
для загального доступу. Таким чином,
позивач позбавлений можливості
отримати відомості щодо
реєстраційного номеру облікової
картки фізичної особи - платника
податків. На думку колегії суддів,
додавши до позовної заяви витяг з ЄДР,
позивач виконав вимоги законодавства
щодо подання належних доказів на
підтвердження неможливості отримання
відомостей щодо реєстраційного номеру
облікової картки відповідача-2, на що
суд першої інстанції помилково уваги
не звернув.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
безпідставно застосував норми п. 2 ч. 1
ст. 63 ГПК України як підставу для
повернення позовної заяви без
розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України
до позовної заяви додаються документи,
які підтверджують сплату судового
збору у встановлених порядку і розмірі.

Колегія суддів зазначає, що чинним
законодавством не встановлено якихось
спеціальних вимог щодо оформлення
платіжних документів, за якими
перераховуються суми судового збору.
Отже, таке перерахування здійснюється
за загальними правилами згідно з
вимогами Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні" і
відповідних нормативно-правових актів
Національного банку України.

Платіжне доручення на безготівкове
перерахування судового збору
додається до позовної заяви (заяви,
скарги) і має містити відомості про те,
яка саме позовна заява (заява, скарга,
дія) оплачується судовим збором.

Відповідний документ подається до
господарського суду тільки в
оригіналі; копії, у тому числі
виготовлені із застосуванням
технічних засобів (фотокопії тощо), цих
документів не можуть бути належним
доказом сплати судового збору.

До позовної заяви був доданий оригінал
платіжного доручення № 14520 від 25.01.2014
про перерахування судового збору в
розмірі 8090,00 грн. із відміткою банку про
проведення переказу грошових коштів
27.01.2014.

Суд першої інстанції, зазначаючи про
подання платіжного доручення про
сплату судового збору без підпису
уповноваженої особи та без відбитку
печатки банку, безпідставно вказав, що
воно не може вважатись оригіналом з
посиланням на Закон України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні". Проте, вказаний Закон містить
лише застереження про засвідчення
підписом уповноваженої особи банку
документа на переказ готівки або
квитанції, в той раз як платіжне
доручення засвідчує переказ грошових
коштів у безготівковій формі.

При цьому, у разі сумніву в зарахуванні
судового збору до державного бюджету,
суд вправі витребувати у позивача
відповідну довідку казначейської
служби, а в разі неподання таких
доказів - стягнути несплачену суму
судового збору при прийнятті судового
рішення по суті спору.

Також колегія суддів зазначає, якщо у
позовній заяві є посилання на докази,
що підтверджують викладені обставини,
але самі докази до позовної заяви не
додані, таку заяву не можна повертати з
посиланням на статтю 63 ГПК. У цьому
випадку суддя у процесі підготовки
справи до розгляду ухвалою витребовує
ці докази від позивача чи відповідача.

Отже, апеляційна колегія вважає, що
Господарським судом міста Києва
припущене помилкове застосування ст. 63
ГПК України, що визнається підставою
для задоволення апеляційної скарги і
скасування оскаржуваної ухвали від
07.04.2014 з направленням справи до суду
першої інстанції для розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 106 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче об'єднання "Екософт"
задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду
міста Києва від 07.04.2014 у справі № 910/6028/14
скасувати.

3. Матеріали справи № 910/6028/14
направити до Господарського суду міста
Києва для розгляду по суті.

Головуючий суддя
С.В. Сотніков

Судді
О.М. Остапенко

Т.І. Разіна