ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2014 р.Справа № 922/1726/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
Промислові Ресурси", м. Донецьк до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стратон", м. Харків
про стягнення заборгованості в
розмірі 57 753,38 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Сучалкін Р.В. дов. вих.№ 0213
від 13.06.2014 р.

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українські
Промислові Ресурси", м. Донецьк
(позивач) звернулось до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стратон", м. Харків
про стягнення заборгованості в розмірі
57 753,38 грн. В обґрунтування позовних
вимог, позивач посилається на
неналежне виконання покладених на
відповідача обов`язків за договором
переуступки боргу №287/13 від 27.09.2013 року,
відповідно до якого заборгованість за
Договором купівлі - продажу №27/12 від
11.12.2012 року в розмірі 57 753,38 грн. з ТОВ
"Лікон Трейд" була переведена на ТОВ
"Блісс Трейд", та за Договором
переуступки боргу №139/13 від 24.12.2013 року
була переведена з ТОВ "Блісс Трейд" на
ТОВ "Стратон", м. Харків, з урахуванням
чого та враховуючи приписи ст. ст. 525, 530,
611, 612 Цивільного Кодексу України,
просить суд стягнути з відповідача
заявлену суму позову та судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 05.05.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 03.06.2014
року о 10:45 год.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03.06.2014 року
розгляд справи було відкладено на
16.06.2014 року о 10:30 годині.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримує у
повному обсязі та просить суд їх
задовольнити з підстав викладених у
позовній заяві. Надав пояснення по суті
справи.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення №999.

Відповідач не скористався своїми
правами, наданими йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, на участь його представника в
судовому засіданні, на спростування
позовних вимог позивача, не надав суду
доказів належного виконання
договірних зобов'язань, не провів
звірку взаємних розрахунків з
позивачем, не надав суду свій варіант
проекту акту звірки.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, а також з
огляду на те, сторони були попередженні
про розгляд справи за наявними
матеріалами у разі їх нез'явлення в
засідання суду, суд згідно за статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

11.12.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українські
Промислові Ресурси", м. Донецьк
(позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лікон - Трейд"
(відповідач) було укладено договір
купівлі - продажу №27/12.

Відповідно до п.1. 1 Договору купівлі -
продажу №27/12 від 11.12.2012 року, з
урахуванням протоколу розбіжностей,
продавець зобов'язався у порядку та
строки, встановлені даним договором,
передати у власність покупця товар, у
певній кількості, відповідної якості
та у домовленій вартості, а покупець
зобов'язався прийняти вказаний товар
та сплатити його на умовах ,
передбачених розділом 2 даного
Договору.

Пунктом 7.15. Договору встановлено, що
строк дії договору з 11.12.2012 року по
31.12.2013 року.

Пунктом 2.3. Договору, покупець оплачує
товар на протязі 45 календарних днів з
моменту прийняття на склад покупця.

Позивач, протягом дії цього договору,
поставив ТОВ "Лікон - Трейд" товар на
загальну суму 59 401,95 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № 17999 від 26.05.2013 року на суму
21942,91 грн., №18497 від 11.08.2013 року на суму 19
946,32 грн., № 18786 від 24.09.2013 року на суму
17512,72 грн., а останнє його вартість
сплати частково, з урахуванням чого не
сплачено залишилась сума в розмірі
57753,38 грн.

Отже, в порушення умов договору
поставки неоплаченим залишився товар
на суму 57753,38 грн., що у тому числі
підтверджується двостороннім актом
звірки взаємних розрахунків,
підписаним сторонами та скріпленим
печатками (а.с.23).

Як вбачається зі змісту
вищезазначеного договору, останній по
своїй правовій природі є договором
поставки, і на підставі ст. 712 ЦК України
до нього застосовуються загальні
положення про купівлю - продаж.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До вимог господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
врахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
Кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що
вартість товару, отриманого за
договором купівлі - продажу №27/12 від
11.12.2012 року, в порушення умов цього
договору, в сумі 57753,38 грн. не оплачена,
доказів оплати отриманого від позивача
товару до суду не надано.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Також 01.10.2013р. між ТОВ "Лікон - Трейд"
(первісний боржник), ТОВ "Блісс-Трейд"
(новий боржник) та позивачем (кредитор)
укладено договір про переведення боргу
№287/13 (а.с. 22 - 23), відповідно до умов
якого первісний боржник переводить, а
новий боржник приймає грошовий борг у
розмірі 57753,38 грн., що виник на підставі
договору №27/12 від 11.12.2012 року. Кредитор
не заперечує проти переведення боргу,
визначеного у п.1. договору, і
підписуючи зі своєї сторони договір,
дає свою згоду на переведення
зазначеного боргу в порядку та на
умовах, визначених договором (п.2.
договору).

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором (п.10 договору).

Окрім того, 24.12.2013р. між ТОВ
"Блісс-Трейд" (первісний боржник), ТОВ
"Стратон" (новий боржник) та позивачем
(кредитор) укладено договір про
переведення боргу №139/13 (а.с. 20 - 21),
відповідно до умов якого первісний
боржник переводить, а новий боржник
приймає грошовий борг у розмірі
57753,38грн., що виник на підставі про
переведення боргу №287/13 від 24.12.2013р.
Кредитор не заперечує проти
переведення боргу, визначеного у п.1.
договору, і підписуючи зі своєї сторони
договір, дає свою згоду на переведення
зазначеного боргу в порядку та на
умовах, визначених договором (п.2.
договору).

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором (п.10 договору).

Позивач, на підставі приписів ч.2 ст. 530
ЦК України, якою встановлено, що якщо
строк (термін) виконання обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час, і боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, направляв
відповідачу вимогу № 0145 від 18.03.2014р., що
отримана відповідачем 25.03.2013р. (а.с. 13-14),
проте зобов'язання по сплаті грошового
боргу в сумі 57753,38грн. відповідачем
виконано не було.

Як свідчать матеріали справи, в
порушення умов договору купівлі -
продажу №27/12 від 11.12.2012 року, з
врахуванням положень договору про
переведення боргу №287/13 від 01.10.2013р.,
№139/13 від 24.12.2013р. вартість товару
поставленого за вищевказаним
договором поставки, відповідачем в
повному обсязі не оплачена, доказів
оплати поставленого позивачем товару
відповідачем до суду також не надано,
хоча за змістом п.4 договору про
переведення боргу №287/13 від 01.10.2013р.,
№139/13 від 24.12.2013р., новий боржник у
зобов'язанні, переведеному по даному
договору, має право висунути проти
вимоги кредитора всі заперечення, що
ґрунтуються на відносинах між
кредитором і первісним боржником за
основним договором.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених норм, а також
враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем не спростував,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу за договором
про переведення боргу №287/13 від 01.10.2013р.
та №139/13 від 24.12.2013р. нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі - в сумі 57753,38 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати покладаються на
відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стратон", м. Харків
(61054, м.Харків, вул.Академіка Павлова,
будинок 120, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські
Промислові Ресурси", м. Донецьк (83030,
м.Донецьк, вулиця Рогачевська, будинок 1
Г, ) заборгованість в
розмірі 57 753,38 грн., судовий збір в
розмірі 1827,00 грн.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.06.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/1726/14