м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6421/14 11.06.14

За позовом Державного підприємства
«Виробниче об'єднання «Київприлад»

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Регіональне
відділення Фонду державного майна
України

про стягнення 38 385,64 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача Закатюра І.О.-
представник за довіреністю від 12.08.13 №
112/вп168;

від відповідача не з'явились

від третьої особи Іщенко І.О. -
представник за довіреністю № 02 від
14.01.14

В судовому засіданні 11.06.2014. в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Державного підприємства «Виробниче
об'єднання «Київприлад» до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 38 385,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 01.07.2013 між сторонами було
укладено договір про надання послуг
орендарю № 176, згідно з умовами якого,
позивач надає, а відповідач оплачує
надані йому комунальні та інші послуги
по користуванню майном. За доводами
позивача, відповідачем неналежно
виконуються зобов'язання щодо оплати
наданих послуг, в результаті чого у
відповідача утворилася заборгованість
у розмірі 38 385,64 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 11.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/6421/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 28.05.2014.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК
України, суд залучив до участі у справі
в якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по м. Києву.

У судове засідання, призначене на
28.05.2014, з'явились представники позивача
та третьої особи.

Відповідач у судове засідання 28.05.2014 не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 28.05.2014 розгляд справи
відкладався на 11.06.2014.

10.06.2014 р. позивач через загальний відділ
діловодства подав заяву про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої просить суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі 52
286,76 грн.

У судове засідання, призначене на
11.06.2014, з'явилися представники позивача
та третьої особи.

Представник позивача підтримав заяву
про збільшення позовних вимог.

Позивач, відповідно до ч. 4 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 р. N 2453-VI), вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.17 Листа Вищого
господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351
«Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році та
в I півріччі 2006 року» відповідно до
частини четвертої статті 22 ГПК позивач
вправі до прийняття рішення у справі,
зокрема, збільшити розмір позовних
вимог. Під збільшенням розміру
позовних вимог слід розуміти зміну (у
бік збільшення) кількісних показників,
у яких виражається позовна вимога, в
тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК
ціну позову вказує позивач.

Враховуючи викладене, судом
приймається вказана заява позивача до
розгляду, тобто у справі має місце нова
ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив суд задовольнити у
повному обсязі, з урахуванням заяви про
збільшення.

Представник третьої особи підтримав
позовні вимоги позивача.

Представник відповідача в судове
засідання вдруге не з'явився, вимог
ухвали суду не виконав, витребуваних
судом документів не надав, про дату та
час проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвали Господарського суду міста Києва
були надіслані на адресу відповідача,
зазначену в позовній заяві та у витягу
з єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців:-
АДРЕСА_1, отже відповідач не реалізував
своє процесуальне право на участь в
судовому засіданні господарського
суду.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників
сторін не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та третьої
особи, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:

27 червня 2013 року між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по м. Києву (надалі - третя
особа, орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі -
відповідач, орендар) було укладено
Договір оренди № 6517 нерухомого майна,
що належить до державної власності
(надалі - договір оренди), на підставі
якого орендодавцем передано у строкове
платне користування орендарю державне
нерухоме майно - нежилі приміщення, на
першому поверсі, загальною площею 117,36
кв.м., розмішене за адресою: м. Київ, вул..
Деснянська, 19, що перебуває на балансі
Державного підприємства «Виробниче
об'єднання «Київприлад» (надалі -
позивач. балансоутримувач).

Відповідно до п.2.1 договору оренди
орендар вступає у строкове платне
користування майном у термін, указаний
у договорі, але не раніше дати
підписання сторонами цього договору та
ата приймання-передачі майна.

27.06.2013 на виконання умов договору між
сторонами було підписано акт
приймання-передачі нерухомого майна
площею 117,36 кв.м, що розміщене за
адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до п. 3.1 договору оренди
орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
і становить без ПДВ за базовий місяць
розрахунку -грудень 2012 р. - 5611,64 грн.

В пункті 3.3. договору оренди сторони
визначили, що орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

Відповідно до п.3.6 договору оренди
перерахування здійснюється орендарем
до 10 числа місяця, наступного за
звітним, з урахуванням щомісячного
індексу інфляції таким чином: 70%
орендної плати - до державного бюджету,
30 % орендної плати перераховується на
розрахунковий рахунок
балансоутримувача.

Пунктом 5.3 договору оренди визначено
обов'язок орендаря своєчасно та у
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Відповідно до п. 10.1 договору оренди цей
договір укладено строком на 1 рік, що
діє з 27.06.2013 до 27.06.2014 включно.

У п. 5.11. договору оренди сторони
визначили, що орендар зобов'язується
здійснювати витрати, пов'язані з
утриманням орендованого майна.
Протягом 15 робочих днів після
підписання цього договору укласти з
балансоутримувачем орендованого майна
договір про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого майна та надання
комунальних послуг.

На виконання вимог п. 5.11. договору
оренди між позивачем та відповідачем
01.07.2013 р. укладено договір № 176 надання
платних послуг орендарю (надалі
договір № 176), на підставі якого позивач
як балансоутримувач зобов'язався
надавати відповідачу як орендарю
комунальні та інші послуги, згідно
додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.2.2. договору № 176
орендар зобов'язався своєчасно
здійснювати всі види платежів у
порядку і розмірах, передбачених цим
договором.

Платежі за надані послуги
перераховуються орендарем на
розрахунковий рахунок
балансоутримувача не пізніше 10 числа
наступного місяця, після отримання
орендарем рахунку-фактури від
балансоутримувача ( п. 1.2. договору № 176).

Відповідно до п. 5.1 договору № 176 строк
дії договору встановлюється з з 01.07.2013
до 01.07.2014.

Як свідчать матеріали справи (акти
наданих послуг) за період з липня 2013 до
травень 2014 відповідачем було отримано
послуги оренди та комунальних послуг
на загальну суму 54 027,46 грн., в той час як
сплачено на рахунок позивача 6 940,71 грн.,
таким чином станом на момент вирішення
спору заборгованість відповідача
перед позивачем становить 47 086,75 грн, з
яких 26 666,96 грн заборгованість за
договором оренди та 20 419,79 грн за
договором № 176 надання платних послуг
орендарю, що підтверджується наявними
в матеріалах справи актами про надання
послуг: № 2680 від 31.07.2013 на суму 3 183,47 грн.
(оренда приміщень за липень), № 2689 від
12.08.2013 на суму 1014,89 грн. (холодне та
гаряче водопостачання за липень), № 2904
від 31.08.2013 на суму 2 787,95 грн. (оренда
приміщень за серпень), № 3390 від 30.09.2013 на
суму 2878,95 грн. (оренда приміщень з
вересень), № 3400 від 15.10.2013 на суму 2361,85
грн (гаряче водопостачання за
вересень), № 3481 від 30.10.2013 на суму 373,26
грн (інші витрати та компенсація
земельного податку за жовтень), № 3628
від 31.10.2013 на суму 2800,12 грн (оренда
приміщень за жовтень), № 3645 від 12.11.2013 на
суму 4171,22 грн (гаряче водопостачання та
опалення за жовтень), № 3735 від 29.11.2013 на
суму 373,26 грн. (інші витрати та
компенсація земельного податку за
листопад), № 3866 від 30.11.2013 на суму 2805,72
грн. (оренда приміщень за листопад), №
3882 від 10.12.2013 на суму 4344,06 грн (гаряче
водопостачання та опалення за
листопад), № 3962 від 30.12.2013 на суму 373,26
(інші витрати та компенсація
земельного податку за грудень), № 4096
від 31.12.2013 на суму 2819,74 грн (оренда
приміщень за грудень), № 242 від 11.01.2014 на
суму 5535,67 грн (опалення, гаряче та
холодне водопостачання за грудень), №
328 від 30.01.2014 на суму 373,26 грн (інші
витрати та компенсація земельного
податку за січень), № 471 від 31.01.2014 на
суму 2825,38 грн (оренда приміщень за
січень), № 485 від 13.02.2014 на суму 6,02 грн
(холодне водопостачання за січень), № 519
від 28.02.2014 на суму 373,26 грн (інші витрати
та компенсація земельного податку за
лютий), № 705 від 28.02.2014 на суму 2842,33 грн
(оренда приміщень за лютий), № 1034 від
31.03.2014 на суму 373,26 грн (інші витрати та
компенсація земельного податку за
березень), № 1173 від 31.03.2014 на суму 2 924,87
грн (оренда приміщень за березень), № 1247
від 29.04.2014 на суму 373,26 (інші витрати та
компенсація земельного податку за
квітень), № 1400 від 30.04.2014 на суму 3 000,73
грн (оренда приміщень за квітень), № 1464
від 29.05.2014 на суму 373,26 грн (інші витрати
та компенсація земельного податку за
травень), № 1621 від 31.05.2014 на суму 3 114,75
грн (оренда приміщень за травень).

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи позивач належним чином виконав
взяті на себе зобов'язання за договором
оренди та договором № 176, в той час як
надані позивачем докази свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо внесення платежів, в результаті
чого виникла заборгованість, яка
станом на день вирішення спору складає
47 086,75 грн., з яких 26 666,96 грн
заборгованість за договором оренди та
20 419,79 грн за договором № 176 надання
платних послуг орендарю.

Відповідач гарантійним листом від
12.02.2014 гарантував позивачеві погасити
заборгованість до 10 березня 2014 рок у та
зобов'язався поточні рахунки
оплачувати в строки.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 58
Цивільного кодексу України та Глави 30
Господарського кодексу України та
Законом України «Про оренду державного
та комунального майна».

Вказаний договір оренди є підставою
для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи (акт
приймання-передачі в оренду нерухомого
майна від 27.06.2013 р., акти надання послуг)
підтверджується факт передачі
нерухомого майна в оренду,
користування ним відповідачем у
спірний період та отримання
комунальних та інших послуг, та
існування за відповідачем станом на
момент вирішення спору заборгованості
зі сплати орендної плати та
комунальних платежів у розмірі 47 086,75
грн., з яких 26 666,96 грн заборгованість за
договором оренди та 20 419,79 грн за
договором № 176 надання платних послуг
орендарю, яка виникла за період з липня
2013 р. по травень 2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського
кодексу України визначено, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п.3.6. договору оренди та п. 1.2.
договору № 176 про надання платних
послуг строк виконання грошового
зобов'язання відповідача по сплаті
орендних та інших платежів за
договорами на момент розгляду справи
настав.

Доказів сплати вказаної
заборгованості зі сплати орендних та
інших платежів відповідачем суду не
надано.

Частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу
України визначено, що одним із основних
обов'язків орендаря є внесення
орендної плати своєчасно і в повному
обсязі.

Згідно із ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті орендних
платежів у розмірі 26 666,96 грн та
платежів за договором № 176 надання
платних послуг орендарю у розмірі 20
419,79 грн, яке виникло за період з липня
2013 р. по травень 2014 р.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача пеню на заборгованість за
договором оренди у розмірі 1166,83 грн., 3%
річних на заборгованість за договором
оренди у розмірі 269,01 грн, інфляційні
втрати на заборгованість за договором
оренди у розмірі 1169,72 грн а також пеню
на заборгованість за договором № 176
надання платних послуг орендарю у
розмірі 1134,53 грн, 3% річних на
заборгованість за договором № 176
надання платних послуг орендарю у
розмірі 261,80 грн, інфляційні втрати на
заборгованість за договором № 176
надання платних послуг орендарю у
розмірі 1198,12 грн за прострочення
виконання грошового зобов'язання по
сплаті орендних та інших платежів.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 3.7. договору оренди
передбачено, що орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі, підлягає індексації і
стягується до бюджету та
балансоутримувачу у визначеному п. 3.6.
співвідношенню відповідно до чинного
законодавства України з урахуванням
пені в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ на дату нарахування пені від
суми заборгованості за кожен день
прострочення, включаючи день оплати.

У відповідності до п. 3.4. договору № 176
надання платних послуг орендарю у разі
несвоєчасного або не у повному обсязі
перерахуванням оплати орендар сплачує
балансоутримувачу пеню згідно чинного
законодавства України за кожен день
прострочки.

Отже, враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання щодо сплати орендних та
комунальних платежів, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача пені на заборгованість за
договором оренди у розмірі 1166,83 грн., 3%
річних на заборгованість за договором
оренди у розмірі 269,01 грн, інфляційні
втрати на заборгованість за договором
оренди у розмірі 1169,72 грн, пені на
заборгованість за договором № 176
надання платних послуг орендарю у
розмірі 1134,53 грн, 3% річних на
заборгованість за договором № 176
надання платних послуг орендарю у
розмірі 261,80 грн, інфляційні втрати на
заборгованість за договором № 176
надання платних послуг орендарю у
розмірі 1198,12 грн, що відповідає
обґрунтованому розрахунку позивача, що
міститься в матеріалах позовної заяви.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання за договором оренди та
договором № 176 надання платних послуг
орендарю.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача є правомірними та
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню повністю.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Державного
підприємства «Виробниче об'єднання
«Київприлад» (03680 м. Київ, вул. Гарматна,
буд. 2, ідентифікаційний код 14309669)
заборгованість за договором оренди у
розмірі 26 666 (двадцять шість тисяч
шістсот шістдесят шість) грн. 96 коп.,
пеню на заборгованість за договором
оренди у розмірі 1166 (одну тисячу сто
шістдесят шість) грн 83 коп. 3% річних на
заборгованість за договором оренди в
розмірі 269 (двісті шістдесят дев'ять)
грн 01 коп., інфляційні втрати на
заборгованість за договором оренди в
розмірі 1169 (одну тисячу сто шістдесят
дев'ять) грн 72 коп., заборгованість за
договором № 176 надання платних послуг
орендарю у розмірі 20 419 (двадцять тисяч
чотириста дев'ятнадцять) грн 79 грн, пеню
на заборгованість за договором № 176
надання платних послуг орендарю у
розмірі 1134 (одну тисячу сто тридцять
чотири) грн 53 коп., 3% річних на
заборгованість за договором № 176
надання платних послуг орендарю у
розмірі 261 (двісті шістдесят одну) грн 80
коп., інфляційні втрати на
заборгованість за договором № 176
надання платних послуг орендарю у
розмірі 1198 (одну тисячу сто дев'яносто
вісім) грн 12 коп. та судовий збір у
розмірі 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 12.06.2014 року

Суддя
Пукшин Л.Г.