КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р. Справа№ 5011-22/10286-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кондес Л.О.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

За участю представників:

позивача: Пясецька Г.О. - пред. за дов. №30
від 17.03.2014;

відповідача: Синиця М.В. - пред. за дов.
б/н від 03.02.2014.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 р.

у справі № 5011-22/10286-2012 (головуючий суддя:
Полякова К.В., судді: Літвінова М.Є.,
Спичак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"

до Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація -
112" Голосіївського району

про стягнення 571990, 68 грн.

ВСТАНОВИВ:

На другому новому розгляді справи
№5011-22/10286-2012 рішенням Господарського
суду міста Києва від 18.02.2014 позов
задоволено частково: підлягає
стягненню з Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація-112"
Голосіївського району на користь
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" 304
959,48 грн. - боргу, 15 384,28 грн. - пені, 2 976,36
грн. - 3 % річних, 2 417, 90 грн. - інфляційних
втрат, 6 514,76 грн. - судових витрат та 7 646,69
грн. - судових витрат за розгляд справи
у касаційній інстанції. В решті частини
позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулося з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить суд
рішення скасувати у частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація -
112" Голосіївського району
заборгованості в сумі 246 252,76 грн. та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги в цій частині задовольнити, у
зв'язку з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
спір у даній справі виник з приводу
оплати послуг з постачання питної води
та відведення стоків, обсяг яких
сторонами визначено Актами відповідно
до умов Договору, а не у зв'язку з
оплатою обсягів води, яка
використовується для гарячого
водопостачання. Скаржник вказує, що
чинне законодавство не передбачає
обов'язку ПАТ "Київенерго" укладати
договір на постачання питної води, яку
б воно використовувало для виробництва
послуг з централізованого гарячого
водопостачання, а також, законодавство
не надає ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" права укладати договір
з ПАТ "Київенерго" на водопостачання та
водовідведення. На думку позивача,
судом першої інстанції не досліджено
природу виникнення заборгованості у
розмірі 234 670,82 грн., до того ж,
безпідставно відмовлено в сумі 48 985,73
грн. - вартості наданих послуг з
прийняття стоків питної води, що була
використана для підігріву.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу відповідач вказує, що КП «ГІОЦ»
самостійно проводить розщеплення
платежів мешканців житлових будинків,
відповідно до Розпоряджень КМДА, та
перерахування коштів на рахунки
постачальників комунальних послуг,
відповідач, в свою чергу, надає лише
інформацію про кількість мешканців.
Відповідач зазначає, що повністю
розрахувався з позивачем, а між
сторонами немає Договору про
постачання холодної води для
виготовлення гарячої води, облік якої
здійснюється за кодом 1-51591.

Ухвалою від 07.04.2014 прийнято апеляційну
скаргу до провадження та призначено
справу до розгляду на 30.04.2014.

В судове засідання 30.04.2014 представник
позивача з'явився, представник
відповідача не з'явився, хоча про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений своєчасно та належним
чином.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.04.2014
відкладено розгляд справи на 07.05.2014.

В судове засідання 07.05.2014 представник
позивача з'явився, представник
відповідача повторно не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.05.2014
відкладено розгляд справи на 02.06.2014.

В судове засідання 02.06.2014 представники
сторін з'явилися.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи з
урахуванням правил ст.ст.99,101 ГПК
України, відповідно до яких
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне:

Позивач звернувся з позовом до
Господарського суду міста Києва про
стягнення з відповідача 539630,30 грн. -
заборгованості за надані з 01.09.2011 по
30.04.2012 послуги з водопостачання та
водовідведення, 4624,35 грн. - 3% річних,
23883,71 грн. - пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання та 3
852, 32 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
обов'язку щодо оплати наданих послуг з
водовідведення та водопостачання за
Договором № 08111/2-01 від 02.01.2008 на надання
послуг з водопостачання та приймання
стічних вод через приєднані мережі у
період з 01.09.2011 по 30.04.2012 року.

Відповідач заперечує проти
задоволення позову у зв'язку з тим, що
умовами Договору не передбачено
надання послуги з постачання питної
води, яка йде на підігрів, а, також,
відповідач не погоджується із
тарифами, які застосовані позивачем
для розрахунку наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи,
02.01.2008 між Відкритим акціонерним
товариством "Акціонерна компанія
"Київводоканал", яке перейменовано у
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
(постачальником) та Комунальним
підприємством "ЖЕО-112" Голосіївської
районної в м. Києві (абонентом), у
відповідності із Законом України "Про
питну воду та питне водопостачання",
укладено Договір № 08111/2-01 на постачання
питної води та приймання стічних вод
через приєднані мережі (далі - Договір).

Згідно п. 1.1 Договору постачальник
(позивач) зобов'язується надавати
абоненту (відповідачу) послуги з
постачання питної води та приймання
від нього стічних вод у міську
каналізаційну мережу, а абонент
зобов'язується здійснювати своєчасну
оплату наданих йому постачальником
послуг на умовах цього договору,
дотримуватися порядку користування
питною водою з комунальних
водопроводів і приймання стічних вод,
що встановлені Правилами користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах та селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України № 65 від
01.07.1994 р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції 22.07.1994 р. за № 165/374 (в подальшому
правила користування), Правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України № 37 від
19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 26.04.2002 року за № 403/6691 (в
подальшому правила приймання), а також
дотримуватися норм, визначених іншими
нормативними актами, що регулюють
правовідносини, які виникають за цим
договором.

Спір виник внаслідок наявної
заборгованості відповідача перед
позивачем за Договором № 08111/2-01 від
02.01.2008, яка, за даними позивача,
становить суму у розмірі 539 630,30 грн., що
несплачена за спожиті з 01.09.2011 по 30.04.2012
послуги з постачання води та приймання
стічних вод.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.09.2012 № 5011-22/10286-2012 позовні
вимоги позивача задоволені частково, а
саме, стягнуто з відповідача на користь
ПАТ "АК "Київводоканал" 186 635, 21 грн. -
боргу за водопостачання та
водовідведення питної води та стоків.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2012 №
5011-22/10286-2012 зазначене рішення
Господарського суду міста Києва
залишене без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 15.01.2013 рішення
Господарського суду міста Києва від
28.09.2012 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.11.2012 у справі 5011-22/10286-2012 скасовано, а
справа направлена до Господарського
суду міста Києва на новий розгляд.

Рішенням Господарського суду міста
Києва №5011-22/10286-2012 від 14.03.2013 у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" відмовлено
повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду № №5011-22/10286-2012 від
11.06.2013 рішення Господарського суду
міста Києва №5011-22/10286-2012 від 14.03.2013
залишено без змін.

Вищий господарський суд України
постановою №5011-22/10286-2012 від 22.08.2013
задовольнив касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" та
направив на новий розгляд до суду
першої інстанції справу №5011-22/10286-2012,
мотивуючи тим, що судами попередніх
інстанцій не виконані вказівки, які
викладені в постанові Вищого
господарського суду України від 15.01.2013.

Колегія суддів повністю підтримує
правову позицію суду першої інстанції
щодо часткового задоволення
позовуяк5им на другому новому розгляді
даної справи були враховані всі
вказівки Вищого господарського суду
України, з огляду на наступне:

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
унормовано, що комунальні послуги -
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004,
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Пунктом 3.13 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27.06.2008 року та
зареєстрованих Мінюстом 07.10.2008 року
(далі Правила користування №190)
визначено, що суб'єкти господарювання,
у яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

Згідно з п. 2.1.1 Договору облік
поставленої води та кількість
прийнятих стоків здійснюється за
показаннями лічильника,
зареєстрованого у постачальника, окрім
випадків, передбачених правилами
користування. У випадку наявності у
абонента декількох об'єктів
споживання, облік спожитої ним води
здійснюється з урахуванням показань
всіх лічильників, зареєстрованих за
абонентом. Обсяг наданої води для
поливу визначається за показаннями
лічильника. В разі технічної
неможливості встановлення лічильника,
кількість поставленої для поливу води
може визначатися за узгодженим із
постачальником розрахунком на
підставі наданих абонентом офіційних
документів, якими визначена площа
поливу.

Пунктом 2.1.2 Договору передбачено, що
зняття показників лічильника (-ів)
здійснюється, як правило, щомісячно
представником постачальника у
присутності представника абонента у
строки згідно з графіком
обслуговування постачальника. Для
абонента із стабільним об'ємом
водоспоживання (до 30 м. куб. із
незначним коливанням) зняття показань
з лічильника може здійснюватися
постачальником поквартально, при цьому
останній направляє абоненту щомісячно
розрахункові документи на оплату
наданих послуг, виходячи з його
середньодобового споживання води.
Показання лічильника за відповідний
період можуть бути прийняті до
розрахунків постачальником від
абонента в письмовому вигляді. В разі,
якщо абонент не забезпечить
присутності свого представника для
зняття показань, дані, що зняті
постачальником, є підставою для
виставлення розрахункових документів
на оплату наданих послуг.

Відповідно до п. 2.1.4 Договору кількість
стічних вод, які надходять у міську
каналізаційну мережу, визначається за
показаннями лічильників стічних вод,
або за кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання згідно з
показаннями лічильників води та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності до розділу 21
Правил користування та місцевих правил
приймання.

У відповідності до пунктів 2.1.5, 2.1.6
Договору абонент веде первинний облік
водоспоживання та водовідведення у
журналі обліку споживання води
(пронумерований, прошитий та
скріплений печаткою), який
заповнюється абонентом та
представником постачальника; облікові
дані абонента щодо кількості та
вартості спожитих ним послуг
підлягають обов'язковому звірянню у
постачальника; абонент щоквартально,
не пізніше 10-го числа наступного за
звітним кварталом місяця та в інші
строки (за письмовою вимогою
постачальника) направляє до останнього
письмовий звіт по обсягах наданих
послуг (за встановленою постачальником
формою) та проводить з останнім
звіряння обсягів наданих послуг у
відповідному обліковому періоді, а
також звіряння по проведених
розрахунках за надані послуги; для
проведення звіряння абонент направляє
свого представника до постачальника із
необхідними для цього обліковими та
бухгалтерськими документами; звіряння
вважається проведеним з моменту
отримання постачальником підписаного
повноважними особами акту звіряння
розрахунків; в разі невиконання
абонентом цього пункту договору,
облікові дані постачальника щодо
кількості та вартості наданих послуг
та проведених абонентом розрахунків
вважаються безумовно погодженими
абонентом.

Пунктом 2.2.1 Договору сторони погодили,
що постачальник щомісячно направляє до
банківської установи абонента
розрахункові документи (в електронному
вигляді дебетові повідомлення або у
паперовому вигляді вимоги-доручення
тощо) для оплати за поставлену воду та
прийняті стічні води відповідно до
встановлених тарифів. Тарифи на
послуги з водопостачання та
водовідведення встановлюються
уповноваженими органами відповідно із
чинним законодавством та не підлягають
узгодженню сторонами. В разі зміни
тарифів у період дії цього договору,
постачальник доводить абоненту нові
тарифи у розрахункових документах без
внесення додаткових змін до цього
договору стосовно строків їх введення
та розмірів.

Згідно з пунктом 2.2.2 Договору у
розрахункових документах зазначаються
вартість та кількість наданих послуг
за відповідний період, а також розмір
діючих тарифів. Оплата вартості послуг
здійснюється абонентом щомісячно у
безготівковій формі у п'ятиденний
термін з дня направлення
постачальником розрахункового
документа до банківської установи
абонента. За згодою постачальника
оплата може здійснюватися іншими
способами, що не суперечать чинному
законодавству України. В разі
утворення боргу, оплата за надані
послуги, що надходить від абонента,
незалежно від зазначеного в платіжному
документі платежу, позачергово
зараховується постачальником в
погашення боргу.

У разі неотримання від постачальника
поточного щомісячного розрахункового
документа, абонент здійснює оплату
вартості наданих йому послуг, не
пізніше 5-го числа наступного місяця,
платіжним дорученням, виходячи з
діючого тарифу та фактичної кількості
спожитої води (пункт 2.2.3. Договору).

Відповідно до п. 2.2.4 договору у разі
незгоди щодо кількості або вартості
отриманих послуг, зазначених у
розрахунковому документі, абонент
зобов'язаний у десятиденний термін з
дня направлення постачальником
платіжного документу до банківської
установи абонента, письмово повідомити
про це постачальника та у цей же термін
направити представника з
обґрунтовуючими документами для
проведення звіряння та підписання
акту. В іншому випадку відмова Абонента
оплатити платіжний документ
вважається безпідставною.

В силу положень ч. 2 ст. 35 ГПК України,
факти, встановлені під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

У межах розгляду справи №4/558 за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" до
Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація-112
Голосіївського району" про стягнення 277
802,54 грн. за Договором № 08111/2-01 від 02.01.2008
за період з травня 2011 по вересень 2011
встановлено, що на балансі відповідача
теплові пункти, з яких йому
здійснюється постачання гарячої води,
не перебувають, у відповідності до
довідки № 048/45/1195 від 02.02.2011 теплові
пункти та бойлери перебувають на
балансі ПАТ "Київенерго", що стало
підставою для відмови у задоволенні
вимог про стягнення вартості холодної
води, яка йде на підігрів. Рішення у
вказаній справі залишено без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 08.05.2012, яка у
свою чергу, залишена без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 19.07.2012.

Отже, відповідач не є виробником
гарячої води, не має устаткування, в
якому виробляється гаряча вода та
01.11.2007 уклав Договір № 530060 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді на потреби опалення будинку і
гарячого водопостачання з ПАТ
"Київенерго" і оплачує за надані
послуги, а згідно укладеного між
позивачем та відповідачем Договору
забезпечується постачання питної води,
якість якої відповідає ДОСТУ2874-82 "Вода
питна" - інше не встановлено договором
або Законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно з п.3.13 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27.06.2008, суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
здійснюють розрахунки з виробником на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, а також розраховуються за
власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів, фіксується засобами обліку,
які встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

З наведених норм вбачається, що чинне
законодавство України не розділяє
послугу з постачання споживачам
гарячої води (гарячого водопостачання)
на окремі частини з постачання окремо
теплової енергії та окремо холодної
води, а встановлює, що енерговиробник
та/або енергопостачальник виробляє та
постачає гарячу воду (яку законодавець
також називає енергією). Постачання
холодної води для приготування гарячої
є окремою послугою, що повинна, в якості
сировини, надаватись підприємству, яке
має можливість та безпосередньо
виробляє гарячу воду.

Тобто, саме гаряча вода є товаром,
продуктом енерговиробника та/або
енергопостачальника, яку отримує
споживач, при цьому саме
енерговиробник та/або
енергопостачальник споживає холодну
воду для вироблення гарячої води. Даний
висновок підтверджується також
постановами Вищого господарського
суду України від 03.03.2011 у справі 42/230, від
10.03.2011 у справі № 7/222 та інших.

На запит КП " ЖЕО- 112 " Голосіївського
району № 35 від 13.01.2012 ПАТ "Київенерго" у
відповіді №048/45/1195 від 02.02.2012 вказало, що
теплові пункти (бойлери) перебувають на
балансі ПАТ "Київенерго".

Отже, відповідач таку послугу, як
підігрів води від позивача не
отримував, у зв'язку з чим Публічним
акціонерним товариством "Акціонерна
компанія "Київводоканал" безпідставно
нарахована відповідачу вартість
питної води, яка йде на підігрів та
обліковується за кодом 1-51591.

Однак, за цим же кодом 1-51591 у позивача,
також, обліковується послуга "питна
вода (стоки)".

Крім того, Пунктом 1.4 Правил
користування №190, приймання стічних
вод від підприємств, установ,
організацій до системи
централізованого водовідведення
здійснюється відповідно до Правил
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Держбуду від
19.02.2002 N 37, зареєстрованих у Мін'юсті
26.04.2002 за N 403/6691 (далі -Правила приймання
№37), а також місцевих правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації населеного пункту.

Отже, надання послуг із приймання
стічних вод (у тому числі, гарячого
водопостачання) регулюється умовами
укладеного сторонами договору, а
вартість таких послуг підлягає оплаті
абонентом (яким є відповідач) на
користь позивача.

Як вбачається з платіжних
вимог-доручень та розшифровки рахунків
абонента за спірний період сплата
проводилась відповідно до кодів,
присвоєних позивачем абоненту
(відповідачу), проте, умовами Договору
не передбачено постачання питної води
з розбивкою на коди та підігрів
холодної води.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку (т. 3; а.с. 208-214) сума основного
боргу складається з питної води (вода
та стоки) за кодами 1-1591; 1-1715; 1-1716 на
загальну суму 304 959,48 грн. та питної води
(вода та стоки), що йде на підігрів за
кодом 1-51591 на суму 234 670,82 грн.

Відповідачем здійснено часткову
оплату послуг за кодом 1-51591 у розмірі 178
667,59 грн., що також вбачається із
розрахунку наданого позивачем.
Оскільки сума грошових коштів,
сплачених відповідачем у рахунок
оплати послуг за кодом 1-51591, значно
перевищує вартість виставлених до
сплати послуг з водовідведення питної
води (стоки гарячої води), судом першої
інстанції правомірно відмовлено у
задоволенні позовних вимог у частині
стягнення виставленої до оплати суми 75
128,70 грн. - вартості послуг «питна вода
(стоки)» за кодом 1-51591, хоча
заборгованість за «питна вода (стоки)»
за кодом 1-51591 становить 48 985,73 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що 103 538,89 грн.
(178 667,59 грн. - 75 128,70 грн.) є зайво
сплаченими грошовими коштами, однак,
відсутня можливість здійснити
зарахування грошових сум, про що
зазначено у постанові Вищого
господарського суду України від 15.01.2014
року.

Щодо невірного застосування тарифів
для розрахунку вартості наданих
послуг, на яке вказує відповідач, то:

Відповідно до прикінцевих положень
Закону України "Про державне
регулювання у сфері комунальних
послуг" з 22.07.2010 підпункт 2 пункту а)
статті 28 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" викладено в
іншій редакції, та встановлено, що до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належить власні
(самоврядні) повноваження із
встановлення в порядку і в межах
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні (окрім тарифів на
теплову енергію, иентралізоване
водопостачання та водовідведення. які
встановлюються Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
України). транспортні та інші послуги.

Статтею 3 Закону України "Про державне
регулювання у сфері комунальних
послуг" до завдання національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
відноситься, зокрема, формування і
забезпечення прогнозованості цінової
і тарифної політики на ринках, які
перебувають у стані природної
монополії, та суміжних ринках у сфері
теплопостачання і централізованого
водопостачання та водовідведення,
перероблення та захоронення побутовий
відходів, сприяння впровадженню
стимулюючих методів регулювання цін.

Тарифи, що застосовувались для
розрахунку вартості наданих послуг з
централізованого водопостачання та
централізованого водовідведення ПАТ
"АК"Київводоканал" встановлювались
Національною комісією регулювання
ринку комунальних послуг України
постановою від 20.01.2011 № 58 "Про
встановлення тарифів на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення ВАТ "АК "Київводоканал"",
- діяли з 01.02.2011, від 30.09.2011 № 184 "Про
встановлення тарифів на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення ПАТ "АК "Київводоканал"",
діяли з 01.10.2011, від 10 лютого 2012 року N 82
"Про встановлення тарифів на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення ПАТ "АК "Київводоканал"",
діють з 01.03.2012 року.

Зняття показань засобів обліку
здійснено у межах дії тарифів,
встановлених Постановою від 30.09.2011 № 184
та постановою від 10.02.2012 року № 82, а
технологічно неможливо визначити, які
об'єми (кількісний показник) води
спожиті в лютому та в березні 2012 року
окремо, вартість спожитих послуг за
період, наприклад, з 20.02.2012 по 20.03.2012
обраховується за тарифами,
встановленими постановою від 30.09.2011 №
184.

Об'єми, що відображені в актах зняття
показань засобів обліку, період обліку
яких починається у березні 2012
обраховуються за тарифами
встановленими постановою від 10.02. 2012
року № 82.

Також, позивач просив суд стягнути з
відповідача 23 883,71 грн. - пені за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно з п. 4.2 у разі порушення строків
виконання зобов'язання по оплаті за
надані послуги, абонент сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення платежу; нарахування пені
припиняється через один рік від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано;
оплата абонентом пені не звільняє
останнього від оплати несплаченого
рахунку в повному розмірі.

Згідно п.1. статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
Господарському кодексі України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч.6 статті 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до Інформаційного листа №
01-06/928/2012 від 17.07.2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" нарахування
неустойки за прострочення виконання
зобов'язання за шість місяців, що
передують моменту звернення з позовом,
можливе лише в тому випадку якщо період
нарахування неустойки не перевищує
одного року від дня, коли зобов'язання
мало бути виконано.

Оскільки, відповідачем прострочено
виконання грошового зобов'язання по
оплаті отриманих послуг за Договором,
судом першої інстанції здійснено
перерахунок заявленої позивачем пені,
у зв'язку з чим задоволено вказану
вимогу частково, а саме, в сумі 15 384,28
грн., з чим погоджується суд
апеляційної інстанції.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача 4 624,35 грн. - 3% річних та 3 852, 32
грн. - інфляційних втрат.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом першої інстанції здійснено
перерахунок заявлених 3% річних та
інфляційних втрат з урахуванням
задоволеної суми основного боргу. Суд
апеляційної інстанції погоджується з
таким перерахунком, у зв'язку з чим
підлягає стягненню з відповідача 2 976,36
грн. - 3 % річних та 2 417, 90 грн. -
інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, наведені
скаржником в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими та такими, що не
спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.
Рішення місцевого господарського суду
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 р. у справі №5011-22/10286-2012
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 5011-22/10286-2012
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
Л.О. Кондес

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха