ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 р.
Справа № 923/347/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В., при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до приватного підприємства
"Херсонтеплогенерація", м. Херсон

про стягнення 463322,88 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Ященко Р.Ю. - головний
юрисконсульт, довіреність №14-135 від
13.05.2014р.;

від відповідача: Сапай Ю.В. -
представник, довіреність від 05.09.2013р.

Суть спору: публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (позивач)
звернулось до суду з позовом, в якому
просить стягнути з приватного
підприємства "Херсонтеплогенерація"
(відповідач) заборгованість в сумі
463322,88 грн., з якої: 270581,10 грн. - сума
основного боргу, 58399,66 грн. - сума пені,
108315,53 грн. - сума 7% штрафу, 3139,68 грн. - сума
інфляційних втрат та 22886,91 грн. - сума 3%
річних. Судові витрати по справі
просить покласти суд на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договору №14/2522/11 від 30.09.2011р., положення
ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 22, 193, 231
ГК України.

17.04.2014р. відповідачем через
канцелярію суду подано відзив на
позовну заяву з додатком, в якому він
просить застосувати строк позовної
давності щодо вимог про стягнення пені
та штрафу, зменшити розмір 3% річних з
22886, 91 грн. до 16548,77 грн., відмовити у
стягненні інфляційних втрат та
припинити провадження щодо стягнення
основної суми боргу. Даний відзив з
додатком суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.04.2014р.
оголошувалась перерва до 11 год. 00 хв.
15.05.2014р., з підстав передбачених ст. 77
ГПК України.

Ухвалою суду від 15.05.2014р. строк
вирішення спору по справі №923/347/14 було
продовжено на п'ятнадцять днів - до
03.06.2014р.

Представник позивача у судовому
засіданні 03.06.2014р. позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, з підстав
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у
судовому засіданні 03.06.2014р. позовні
визнав частково, надавши аналогічні
пояснення, які містяться у відзиві на
позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 30
вересня 2011 року між публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(продавець) та приватним підприємством
"Херсонтеплогенерація" (покупець) був
укладений договір №14/2522/11 на
купівлю-продаж природного газу (надалі
- договір).

Відповідно до п.1.1. договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), ввезений
на митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями, та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що
газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, та іншими споживачами і
використовується теплогенеруючими
(теплопостачальними) підприємствами на
власні потреби та втрати.

Згідно п. 2.1. вказаного договору,
продавець передає покупцеві з 01 жовтня
2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі
до 2178 тис.куб.м.

Відповідно до п. 5.1. договору, ціна
(граничний розмір ціни) на природний
газ та послуги з його транспортування
установлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
(НКРЕ).

Пунктом 5.2. договору встановлено, що
ціна за 1000 куб. м. природного газу
становить 3023,50 грн., без урахування
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб. м.
природного газу - 3023,50 грн., крім того
цільова надбавка - 2% та ПДВ - 20%, всього з
ПДВ - 3700,76 грн.

На виконання умов договору позивач у
період з жовтня 2011р. по грудень 2012р.
включно, поставив відповідачу
природний газ, на загальну суму 6962269,97
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
які підписані сторонами та скріплені
їхніми печатками, а саме: акт
приймання-передачі №б/н від 31.10.2011р. на
суму 11147,76 грн.; акт приймання-передачі
№б/н від 31.11.2011р. на суму 161977,43 грн.; акт
приймання-передачі №б/н від 30.11.2011р. на
суму 788514,88 грн.; акт приймання-передачі
№б/н від 31.12.2011р. на суму 733303,71 грн.; акт
приймання-передачі №б/н від 31.01.2012р. на
суму 1083358,69 грн.; акт приймання-передачі
№б/н від 29.02.2012р. на суму 1307201,69 грн.; акт
приймання-передачі №б/н від 31.03.2012р. на
суму 718840,38 грн.; акт приймання-передачі
№б/н від 30.04.2012р. на суму 77371,20 грн.; акт
приймання-передачі №б/н від 31.05.2012р. на
суму 13905,35 грн.; акт приймання-передачі
№б/н від 30.06.2012р. на суму 28710,37 грн.; акт
приймання-передачі №б/н від 31.07.2012р. на
суму 17849,79 грн.; акт приймання-передачі
№б/н від 31.08.2012р. на суму 22059,34 грн.; акт
приймання-передачі №б/н від 30.09.2012р. на
суму 29835,11 грн.; акт приймання-передачі
№б/н від 31.10.2012р. на суму 106851,65 грн.; акт
приймання-передачі №б/н від 30.11.2012р. на
суму 588036,04 грн.; акт приймання-передачі
№б/н від 31.12.2012р. на суму 1273306,58 грн.

Відповідно до пункту 6.1. договору,
сторони погодили, що оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами, шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідач, в порушення умов
договору не здійснив повну оплату за
спожитий газ, у зв'язку з чим, станом на
19.12.2013р. сума основного боргу
відповідача за період вересень -
грудень 2012 року склала 270581,10 грн.

Позивач також зазначає, що
рішенням господарського суду
Херсонської області у справі № 5024/1607/2012
від 21.01.2014р. з відповідача на користь
позивача вже було стягнуто суму
основного боргу, пеню, 7% штрафу, суму на
яку збільшився борг в наслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення та суму 3% річних за цим
договором за період жовтень 2011 року -
серпень 2012р. Однак, кінцевою датою
нарахованих штрафних санкцій було
23.10.2012р.

Таким чином, позивач вважає за
необхідне стягнути з відповідача суми
пені, 7% штрафу, 3% річних та інфляційних
втрат нарахованих у період з 24.10.2012р. по
19.12.2013р.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 174
Господарського кодексу України,
договір є підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків
(господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання, відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язання є правовідношенням, у
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші), чи утриматися від
виконання певних дій, а інша сторона
має право вимагати виконання такого
обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріли справи свідчать, що на
момент подачі позовної заяви (15.03.2014р.),
відповідачем в повному обсязі сплачено
суму основного боргу у розмірі 270581,10
грн. (а.с. 125-130).

Так, у відзиві на позовну заяву,
просить суд припинити провадження у
справі №923/347/14 щодо стягнення основної
суми боргу. Як вбачається з платіжних
доручень №1581 від 30.12.2013р., №1582 від
30.12.2013р., №1583 від 30.12.2013р., №1585 від
30.12.2013р., №1586 від 30.12.2013р., №1588 від
30.12.2013р., відповідачем було
перераховано на банківський рахунок
позивача суму боргу у розмірі 270581,10 грн.
Крім того, листом №415/02 від 30.12.2013р.,
відповідачем направлено на адресу
позивача прохання, в якому просить
розмежувати сплату заборгованості у
розмірі 50000,00 грн., за платіжним
дорученням №1582 від 30.12.2013р., наступним
чином: сплату за природній газ в сумі
30000,00 грн. вважати по договору №13/3159-БО-33
від 28.12.2012р.; сплату в сумі 20000,00 грн. - по
договору №14/2522/11БО від 30.09.2011р.

Таким чином, з огляду на те, що
позов заявлено позивачем 15.03.2014р., а
відповідачем, відповідно до платіжних
доручень №1581 від 30.12.2013р., №1582 від
30.12.2013р., №1583 від 30.12.2013р., №1585 від
30.12.2013р., №1586 від 30.12.2013р., №1588 від
30.12.2013р. (а.с. 125-130), сплачено позивачу
270581,10 грн. в рахунок погашення
заборгованості за період
вересень-грудень 2012 року, тому в цій
частині суд повинен не припинити
провадження по справі, а відмовити у
задоволенні позовних вимог, у зв'язку з
необґрунтованістю.

З огляду на викладене, суд
відмовляє позивачу у задоволенні
вимоги про стягнення суми основного
боргу у розмірі 270581,10 грн.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача суми пені у
розмірі 58399,66 грн., суми 7% штрафу у
розмірі 108315,53 грн., суд зазначає
наступне.

Після прийняття судом рішення по
справі № 5024/1607/2012 про стягнення боргу
(штрафні санкції, 3% річних та
інфляційні втрати, які нараховані по
23.10.2012 р.), грошове зобов'язання боржника
(відповідача) не припинилося,
відповідач невчасно здійснював оплату
за спожитий природний газ у
встановлені договором строки, позивач,
відповідно до п. 7.2 Договору, здійснив
нарахування штрафних та фінансових
санкцій у період з 24.10.2012 року по 19.12.2013
року.

Відповідно до положень ст. 526
Цивільного кодексу України (435-4)
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Належним згідно із
статтею 526 ЦК України є виконання, що
відповідає умовам договору, вимогам
закону та інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до положень ст. 549
Цивільного кодексу України (435-4)
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено що в разі, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" (№
543/96-ВР від 22.11.1996 р.) встановлено,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін (ст. 1
Закону). Розмір пені, передбачений
статтями 1 та 2 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу, та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який нараховується пеня
(Стаття 3 Закону, із змінами,
внесеними згідно із Законом N 2921-III (2921-14)
від 10.01.2002 ).

Статтею 232 (ч. 6) Господарського
кодексу України (436-4) встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

За поданим позивачем розрахунком
розмір штрафу та пені становить,
відповідно 108315,53 грн. та 58399,66 грн. за
період з 24.10.2012 р. по 19.12.2013р.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України встановлено,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Згідно приписів ч.1 ст.261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Судом встановлено, що 30.12.2013 року
відповідач повністю погасив основний
борг.

Враховуючи розрахунки, надані
позивачем та відповідачем,
проаналізувавши умови договору, суд
дійшов висновку, що строк позовної
давності щодо стягнення штрафу сплив
ще 14.01.2014р. (позивачем заявлено позов
15.03.2014р.), оскільки відповідно до
останнього акту приймання-передачі від
31.12.2012р. (а.с. 34), з 14.01.2013р. по 14.01.2014р. у
позивача виникло право на стягнення 7%
штрафу за несвоєчасно виконане
відповідачем зобов'язання по
розрахункам за придбаний газ у грудні
2012 року.

Враховуючи викладене, а також те,
що відповідач у відзиві просить
застосувати строк позовної давності,
суд дійшов висновку відмовити позивачу
у задоволенні вимоги щодо стягнення
штрафу, оскільки позивач пропустив
строк позовної давності по даній
вимозі.

Позовні вимоги щодо стягнення
пені, підлягають задоволенню частково,
лише у розмірі 24776,93 грн. Дана сума пені
стягується судом в межах строку
позовної давності та періоду
нарахування, відповідно до ч.6 ст.232 ГК
України, який становить з 15.03.2013р. по
14.07.2013р.

Суд відмовляє у задоволенні вимоги в
частині стягнення суми пені у розмірі
33622,73 грн., яка нарахована у період з
15.01.2013р. по 14.03.2014р., у зв'язку із
пропуском позивачем строку позовної
давності.

Щодо стягнення сум інфляційних
втрат у розмірі 3139,68 грн. та 3% річних у
розмірі 22886,91 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням інфляції за
весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.
Таким чином, за змістом зазначеної
норми права боржник повинен повернути
не лише суму основного боргу, а і
додаткову суму, як інфляційні втрати та
3% річних за весь час прострочки.

При цьому, передбачене законом
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

У зв'язку з тим, що в країні
відбулися інфляційні процеси, то
позивач має право на збереження
реальної величини несвоєчасно
сплачених грошей.

Системний аналіз законодавства
свідчить, що обов'язок боржника
відшкодувати кредитору спричинені
інфляцією збитки з нарахуванням
процентів річних, випливає з вимог ст.625
ЦК України.

При цьому, застосування положень
частини другої названої статті не
передбачає наявність вини боржника,
оскільки згідно частини першої цієї ж
статті боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Інфляційні втрати пов'язані з
інфляційними процесами в державі і за
своєю правовою природою є компенсацією
за понесені збитки, спричинені
знеціненням грошових коштів, а три
відсотка річних - платою за
користування коштами, що не були
своєчасно сплачені боржником.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача інфляційних та
річних за неналежне виконання
грошового зобов'язання є правомірними.

Перевіривши за допомогою
калькулятора підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
системи «Ліга» (з врахуванням Порядку
проведення підрахунку заборгованості
та штрафних санкцій, затвердженого
листом Верховного суду України від
03.04.97р. №62-97р «Рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»)
розрахунок позивача 3% річних та
інфляційних втрат, - судом встановлено,
що сума 3% річних складає 22886,91 грн., а
інфляційних втрат складає 3139,68 грн.

Таким чином, позовні вимоги в
частині стягнення сум інфляційних
втрат у розмірі 3139,68 грн. та 3% річних у
розмірі 22886,91 грн., підлягають
задоволенню, оскільки вони погоджені
та розраховані в установленому законом
порядку.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи відповідача, які викладені
ним у відзиві на позовну заяву в
частині невизнання позовних вимог
підлягають відхиленню, як такі, що не
відповідають чинному законодавству і
не ґрунтуються на належних доказах.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до ст. 49 ГПК України
відносяться на сторони пропорційно від
розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представників сторін про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного
підприємства "Херсонтеплогенерація"
(73000, м. Херсон, вул. Кутузова, 2-а, код
ЄДРПОУ - 34458071) на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код
ЄДРПОУ - 20077720) суму пені у розмірі 24776,93
грн., суму інфляційних втрат у розмірі
3139,68 грн., суму 3% річних у розмірі 22886,91
грн. та 1016,07 грн. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати стягувачу після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.06.2014р.

Суддя
С.В. Нікітенко