ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Справа № 910/20937/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді Кота
О.В.суддівКочерової Н.О. Саранюка В.І. -
доповідача у справірозглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Київського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сферіна рішення
відгосподарського суду міста Києва
10.12.2013та на постанову відКиївського
апеляційного господарського суду
11.02.2014у справі господарського суду№
910/20937/13 міста Києваза позовомКиївської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі: 1.Міністерства оборони
України 2.Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони
УкраїнидоТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Прем'єр-Гранд"простягнення 233 964,98
грн.за участю представників:

від прокуратури - Пантюхов О.В.

від позивача 1 - Сажієнко
І.О.

від позивача 2 - Сажієнко
І.О.

від відповідача - Філон
Д.В.

ВСТАНОВИВ:

Київський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України та Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України
звернувся до господарського суду міста
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Прем'єр-Гранд" про стягнення 233 964,98 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.12.2013 у справі № 910/20937/13
(суддя Сівакова В.В.) в позові
відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014 у справі
№ 910/20937/13 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Тарасенко К.В., судді
Сулім В.В., Федорчук Р.В.) за наслідками
розгляду апеляційної скарги
Заступника Київського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері рішення господарського
суду міста Києва від 10.12.2013 залишено без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

У касаційній скарзі Київський прокурор
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
права, просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
10.12.2013 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
11.02.2014 у даній справі та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі.

У відзиві на касаційну скаргу
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Прем'єр-Гранд",
зокрема, зазначає, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, оскільки
вартість ремонтних робіт не
зараховувалась в рахунок орендної
плати, а ненарахування орендної плати
протягом проведення ремонтних робіт
відбувалось у зв'язку з неможливістю
використання орендованих приміщень
відповідно до мети оренди.

Заслухавши пояснення представників
сторін та прокуратури, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку встановлених обставин
справи, а також правильність
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція перевіряє
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
на підставі встановлених фактичних
обставин справи.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01.02.2012 між Київським
квартирно-експлуатаційним управлінням
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Прем'єр-Гранд" (орендар) було укладено
договір оренди № 6/2012/ККЕУ, за умовами
якого орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нерухоме військове майно - нежитлове
приміщення загальною площею 192,60 кв. м.
(в тому числі на першому поверсі - 96,6 кв.
м., підвал - 96,0 кв. м.), що розташоване за
адресою: м. Київ, вул. Курська, 7,
військове містечко № 63, інв. № 62.

Пунктом 1.3. вказаного договору
передбачено, що майно передається
орендареві для використання під кафе,
що здійснюють продаж товарів
підакцизної групи 96,6 кв. м., склад 96,0 кв.
м.

Згідно з п. 2.1. договору оренди орендар
вступає у строкове платне користування
майном у термін, вказаний у договорі,
але не раніше дати підписання
сторонами цього договору (у разі оренди
нерухомого майна на строк 3 роки і
більше - не раніше дати державної
реєстрації договору) та акта
приймання-передачі майна.

Пунктом 7.1. договору оренди сторони
погодили, що орендодавець зобов'язаний
передати орендарю в оренду майно
згідно з цим договором за актом
приймання-передачі майна, який
підписується одночасно з цим
договором.

За актом приймання-передачі від 01.02.2012
орендодавець передав, а орендар
прийняв у користування приміщення за
адресою: м. Київ, вул. Курська, 7,
військове містечко № 63, інв. № 62, площею
192,6 кв. м. При цьому у вказаному акті
зазначено, що майно потребує поточного
ремонту.

Пунктами 3.1 - 3.3., 3.6. договору оренди
передбачено, що орендна плата
встановлена без ПДВ за базовий місяць
вересень 2011 року на рівні 13 000,00 грн. за
результатами конкурсу (домовленості) з
урахуванням моніторингу орендної
плати на аналогічних об'єктах оренди,
але не нижче орендної плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
№ 786 від 04.10.1995 (із змінами), яка
становить без ПДВ за базовий місяць
розрахунку вересень 2011 року - 12 506,73 грн.
Орендна плата за перший місяць оренди
визначається шляхом коригування
базової орендної плати на індекси
інфляції за період з базового до
першого місяця оренди. Нарахування ПДВ
на суму орендної плати здійснюється у
порядку, визначеному законодавством.
Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць. Орендна плата у
розмірі 100% перераховується орендарем
до спеціального фонду державного
бюджету на спеціальний рахунок
орендодавця в територіальному органі
державного казначейства не пізніше 15
числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 10.1. договору оренди
встановлено, що договір укладено на 2
роки 11 місяців, що діє з 01.02.2012 до 31.12.2014.

Листом № 1/6-02 від 06.02.2012 відповідач
повідомив позивача 2, що приміщення
протягом року до 01.02.2012 не
використовувались, у зв'язку з чим
орендовані приміщення потребують
проведення ремонту, оскільки віконні
коробки є частково гнилими, на стінах
та стелі наявний грибок та пліснява,
частково зруйнована вентиляція, що
унеможливлює без їх усунення відкриття
та функціонування кафе. Також
потребують ремонту та часткової заміни
внутрішньо будинкові інженерні мережі
(водо, тепло, електропостачання та
водовідведення). Враховуючи викладене
відповідач просив надати дозвіл на
проведення ремонтних робіт.

17.02.2012 комісією у складі представників
орендодавця та за участі представників
відповідача було проведено обстеження
стану переданого в оренду приміщення,
про що складено відповідний акт, та
встановлено наступне: "При обстежені
виявлено, що приміщення не
використовувались за призначенням
протягом року, що в свою чергу призвело
до виникнення грибка, плісняви на
внутрішніх стінах та стелі. Також
потребують заміни інженерне
обладнання (водо, тепло,
електропостачання та водовідведення),
яке є напівзруйнованим і не відповідає
технічним вимогам. Крім того, необхідно
провести ремонт стін, стелі та підлоги,
замінити вікна та двері, що дасть змогу
обладнати дані приміщення під
функціонування кафе. В результаті
цього, дане приміщення на даний час
використовувати відповідно до умов
договору неможливо. На підставі
викладеного, комісія вважає, що
нежитлові приміщення не відповідають
санітарним нормам та вимогам і
потребує відповідних ремонтних робіт
по приведенню до належного стану за
рахунок коштів орендаря відповідно до
умов договору оренди".

21.03.2012 листом №303/1/6/248 Головне
квартирно-експлуатаційне управління
Збройних Сил України надало дозвіл
позивачу 2 на проведення ремонтних
робіт (поліпшень) орендованого
нерухомого військового майна за
рахунок коштів орендаря - відповідача.

22.03.2012 листом № 303/25-823 позивач 2
повідомив відповідача про те, що
позивач 2 не заперечує щодо проведення
за власний рахунок ремонтних робіт за
умови, що вартість цих робіт не
підлягає зарахуванню в рахунок плати
за користування річчю або
відшкодуванню.

26.03.2012 комісією у складі представників
орендодавця та за участі представників
відповідача було проведено обстеження
стану переданого в оренду приміщення,
про що складено відповідний акт та
зроблено висновок, що у зв'язку з
проведенням ремонтних робіт
орендоване нежитлове приміщення не
може використовуватись відповідно до
мети оренди через обставини, за які
орендар не відповідає. У зв'язку з
викладеним, комісією запропоновано на
час проведення ремонтних робіт не
проводити нарахування плати за оренду
нежитлового приміщення.

26.03.2012 листом № 303/25-837 орендодавець з
посиланням на п.п. 4, 6 ст. 762 Цивільного
кодексу України повідомив про
можливість не нараховувати орендну
плату за використання нежитлових
приміщень загальною площею 192,6 кв. м.,
які розташовані в будівлі № 62
військового містечка № 63 по вул.
Курська, 7 у м. Києві на період
проведення ремонтних робіт, але не
більше ніж 6 місяців, оскільки вказаний
термін є розумно прийнятним для
проведення згаданих з ремонтних робіт.

14.08.2012 листом № 03-08 відповідач
звернувся до орендодавця, в якому
повідомляв, що станом на 11.07.2012 ремонтні
роботи навіть не було розпочато,
оскільки не отримано узгодженої
документації, дозволів та затвердженої
проектно-кошторисної документації, у
зв'язку з чим просив продовжити строк
не нарахування орендної плати та
проведення ремонтних робіт ще на 6
місяців. Враховуючи даний лист,
позивач 2 звернувся з листом до
Головного квартирно-експлуатаційного
управління Збройних Сил України з
проханням розглянути питання про
надання дозволу щодо не нарахування
орендної плати до закінчення
проведення ремонтних робіт.

31.08.2012 листом № 303/1/6/838 Головне
квартирно-експлуатаційне управління
Збройних Сил України повідомило
орендодавця про можливість не
нараховувати орендну плату за
використання нежитлових приміщень
площею 192,6 кв. м., які розташовані в
будівлі № 62 військового містечка № 63,
по вул. Курська, 7 у м. Києві на період
проведення ремонтних робіт.

15.08.2013 робочою комісією Київського
квартирно-експлуатаційного управління
здійснено огляд ремонту нежитлових
приміщень за адресою: м. Київ, вул.
Курська, 7, про що складено відповідний
акт, за наслідками якого встановлено,
що роботи виконуються без порушення
конструктивних елементів будинку та
спрямовані на покращення технічних
показників об'єкта. Об'єкт станом на
15.08.2013 до експлуатації не готовий.

Посилаючись на порушення відповідачем
зобов'язань щодо сплати орендної плати
за період серпня 2012 по вересень 2013 року
за договором оренди від 01.02.2012 №
6/2012/ККЕУ, прокурор звернувся до суду з
позовом про стягнення 233 964,98 грн.
заборгованості, з яких: 218 486,86 грн.
орендної плати, 11 958,39 грн. пені, 3 519,73
грн. 3 % річних.

Рішення суду першої інстанції та
постанова апеляційного господарського
суду мотивовані посиланням на ст.ст. 11,
509, 549, 612, 625, 626, 627, 759, 762, 765 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, ст. 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна". При цьому суди виходили із того,
що відповідачу в орендне користування
були передані приміщення, які
неможливо використовувати за цільовим
призначенням, обумовленим в договорі
оренди, оскільки приміщення
потребували ремонту та у період з 01.02.2012
по 15.08.2013 були непридатними для
користування орендарем. Також суди
зазначили про відсутність доказів на
підтвердження придатності об'єкту
оренди для користування після 15.08.2013.
Крім того суди попередніх інстанцій
встановили, що орендодавець погодився
не нараховувати відповідачу орендну
плату на період проведення ремонтних
робіт у зв'язку з неможливістю
використання приміщень. Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог про
стягнення 11 958,39 грн. пені та 3 519,73 грн. 3 %
річних, суди виходили із того, що
вказані вимоги є похідними від вимоги
про стягнення заборгованості з
орендної плати, яка у відповідача перед
позивачем 2 відсутня.

В обґрунтування касаційної скарги
Київський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
посилається на порушення судами
попередніх інстанцій ст.ст. 11, 525, 526, 610,
629, 759, 762 Цивільного кодексу України, ст.
193 Господарського кодексу України,
ст.ст. 2, 18-1, 19, 21 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", п. 5.2. Інструкції про організацію
передачі в оренду та укладення
договорів оренди нерухомого
військового майна, затвердженої
наказом Міністра оборони України від
02.02.2010 № 46, п. 2.8.15 наказу Міністра
оборони України від 11.11.1998 № 400 "Про
затвердження Інструкції з діловодства
у ЗС України". При цьому скаржник
зазначає, що у Законі України "Про
оренду державного та комунального
майна", який регулює відносини щодо
оренди державного майна, відсутні
норми щодо ненарахування орендної
плати та безоплатного користування
державним майном, а відповідно до ст. 19
вказаного Закону орендар за
користування об'єктом оренди вносить
орендну плату незалежно від наслідків
господарської діяльності. Крім того,
заявник касаційної скарги стверджує,
що договір оренди від 01.02.2012 № 6/2012/ККЕУ
не передбачає механізму ненарахування
орендної плати, а за його умовами
орендодавець не має права звільнити
орендаря від орендної плати.

Колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
касаційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 та ч.ч. 1, 2 ст. 14
Цивільного кодексу України цивільні
права особа здійснює у межах, наданих
їй договором або актами цивільного
законодавства. Цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства. Особа не може бути
примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковим для неї.

Згідно з ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу
України наймач звільняється від плати
за весь час, протягом якого майно не
могло бути використане ним через
обставини, за які він не відповідає.

З огляду на те, що норма ч. 6 ст. 762
Цивільного кодексу України не містить
договірних застережень, то її
застосування в орендних
правовідносинах не залежить від таких
обставин, як невизначеність в договорі
умов щодо звільнення орендаря від
внесення орендної плати через
неможливість користування орендованим
майном, за яку орендар не відповідає;
обізнаність чи необізнаність орендаря
з незадовільним технічним станом
орендованого нерухомого майна тощо.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачу в орендне
користування були передані приміщення,
які неможливо використовувати за
цільовим призначенням, обумовленим в
договорі оренди, оскільки приміщення
потребували ремонту та у період з 01.02.2012
по 15.08.2013 були непридатними для
користування орендарем.

Зважаючи на встановлені судами
обставини щодо неможливості
відповідача користуватись об'єктом
оренди у спірний період через
обставини, за які орендар не
відповідає, колегія суддів вважає, що у
відповідача відсутній обов'язок щодо
сплати орендної плати за цей період на
підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу
України.

Відтак, з урахуванням викладеного,
виходячи із меж перегляду справи в
касаційній інстанції відповідно до ст.
1117 Господарського процесуального
кодексу України, на підставі
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний господарський суд, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову про стягнення з
відповідача 218 486,86 грн. заборгованості
з орендної плати.

Оскільки позовні вимоги про стягнення
11 958,39 грн. пені та 3 519,73 грн. 3 % річних є
похідними та безпосередньо пов'язаними
з вимогами про стягнення
заборгованості з орендної плати, а у
задоволенні останніх судом відмовлено,
то колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про відмову у позові в цій частині.

Доводи касаційної скарги про
відсутність у Законі України "Про
оренду державного та комунального
майна" та договорі оренди від 01.02.2012 №
6/2012/ККЕУ механізму ненарахування
орендної плати, а також договірних умов
щодо права орендодавця звільняти
орендаря від орендної плати слід
визнати безпідставними, оскільки
відсутність таких приписів та умов не
перешкоджає застосуванню до спірних
відносин норм ч. 6 ст. 762 Цивільного
кодексу України.

Посилання скаржника на відсутність у
Законі України "Про оренду державного
та комунального майна" приписів щодо
безоплатного користування державним
майном та наявність у орендаря
обов'язку вносити орендну плату за
користування об'єктом незалежно від
наслідків його господарської
діяльності колегією суддів
відхиляється, оскільки вказані доводи
стосуються сплати орендної плати за
користування об'єктом оренди, тоді як у
даній справі судами встановлено факт
неможливості його використання
відповідачем.

Інші доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
попередніх судових інстанцій,
зводяться до переоцінки доказів у
справі, що виходить за межі повноважень
суду касаційної інстанції,
передбачених ст.ст. 1115, 1117
Господарського процесуального кодексу
України, а тому підстави для зміни або
скасування рішення господарського
суду міста Києва від 10.12.2013 та постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014 у даній
справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Київського прокурора
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 10.12.2013 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014 у справі
№ 910/20937/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
Кот О.В.

Судді
Кочерова Н.О.

Саранюк В.І.