ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014
Справа № 917/709/14

за позовом Комунального підприємства
"Благоустрій Кременчука", вул. 1905 року,
буд. 27, м. Кременчук, 39605

до Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5,
м. Полтава, 36022

про стягнення 1 079 687,61 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: Сірачинська Я.І., паспорт
серії НОМЕР_1, виданий Комсомольським
МВ УМВС України в Полтавській області
23.02.2001 р., довіреність б/н від 25.05.2012 р.;

від відповідача: Остроушко О.Л.,
довіреність № 01-11/4201 від 03.04.3014 р..

10.06.2014 р. у судовому засіданні
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення, залучено її до
матеріалів справи та повідомлено про
термін виготовлення повного тексту
судового рішення.

Суть спору : розглядається позов
Комунального підприємства
"Благоустрій Кременчука" про стягнення
з Публічного акціонерного товариства
"Полтаобленерго" 1 079 687,61 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 01.03.2001р. Договору № 291 оренди
індивідуально визначеного майна, що
належить до комунальної власності, з
яких : 1 065 853,32 грн.
основна заборгованість за лютий 2014 р., 9
456,57 грн. пені, 4 368,72 грн. три проценти
річних.

Позивач надав суду :

- клопотання про відстрочення сплати
судового збору № 363/10 від 15.05.2014 р. (вх. №
6162 від 15.05.2014 р.) та заяву про збільшення
розміру позовних вимог № 362/10 від 15.05.2014
р. (вх. № 6163 від 15.05.2014 р.), відповідно до
якої просить суд стягнути з
відповідача 2 193 823,88 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 01.03.2001р. Договору № 291 оренди
індивідуально визначеного майна, що
належить до комунальної власності, з
яких : 2 155 155,41 грн. основна
заборгованість за лютий та березень 2014
р., 28 191,44 грн. пені, 10 477,03 грн. три
проценти річних. Суд ухвалою від 15.05.2014
р. відклав вирішення даних клопотання
та заяви до наступного судового
засідання, оскільки останні подані з
порушенням процесуальних правил
вчинення відповідних дій : відсутні
докази на підтвердження їх направлення
іншій стороні;

- заяву № 398/10 від 23.05.2014 р. (вх. № 6793 від
28.05.2014 р.) про збільшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
просить суд стягнути з відповідача 3 329
216,42 грн. заборгованості, що виникла
внаслідок неналежного виконання
останнім умов укладеного 01.03.2001 р.
Договору № 291 оренди індивідуально
визначеного майна, що належить до
комунальної власності, з яких : 3 280 404,47
грн. основна заборгованість за лютий,
березень та квітень 2014 р., 35 900,48 грн.
пені, 12 911,47 грн. три проценти річних.
Крім того, у даній заяві позивач
просить відстрочити сплату судового
збору та вважати відкликаною попередню
заяву про збільшення розміру позовних
вимог № 362/10 від 15.05.2014 р. (вх. №
6163 від 15.05.2014 р.).

Оскільки ст. 8 Закону України від 8 липня
2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суду
надане право відстрочити або
розстрочити сплату судового збору до
прийняття рішення на певний строк, але
не довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі, враховуючи прийняття
рішення у даному судовому засіданні,
суд дійшов висновку про наявність
підстав для повернення заяви № 398/10 від
23.05.2014 р. (вх. № 6793 від 28.05.2014 р.) про
збільшення розміру позовних вимог в
порядку п. 4 ст. 63 ГПК України. При
цьому судом враховано п. 2.8 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" (із
змінами і доповненнями);

- заяву № 411/10 від 28.05.2014 р. (вх. № 6980 від
02.06.2014 р.) про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача 48 811,95 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 01.03.2001 р. Договору № 291
оренди індивідуально визначеного
майна, що належить до комунальної
власності, з яких : 35 900,48 грн. пені та 12
911,47 грн. три проценти річних. В
обґрунтування підстав зменшення
розміру позовних вимог останній
посилається на сплату відповідачем
23.05.2014 р. 3 280 404,47 грн. основного боргу за
лютий, березень та квітень 2014 р., на
підтвердження даної обставини залучає
банківську виписку з рахунку позивача.

За приписами ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
зменшити розмір позовних вимог.

Суд приймає дану заяву до розгляду в
даному позовному провадженні як таку,
що подана відповідно до чинних
процесуальних норм. Спір розглядається
в межах предмету спору в редакції заяви
№ 411/10 від 28.05.2014 р. (вх. № 6980 від 02.06.2014 р.)
про зменшення позовних вимог.

Представник позивача на позовних
вимогах в редакції вказаної заяви
наполягає за мотивами позовної заяви.

Відповідач проти позову заперечує за
мотивами відзиву на позов № 01-11/7512 від
06.06.2014 р. (вх. № 7346 від 10.06.2014 р.), у якому
вказує про сплату ним 23.05.2014 р.
заборгованості в сумі 3 280
404,47 грн. (основний борг за лютий,
березень та квітень 2014 р.), а також
просить суд зменшити розмір
пред'явленої до стягнення пені до 100,00
грн.. Судом дане клопотання
відхиляється за обґрунтуванням,
наведеним у мотивувальній частині
даного рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані докази, суд,

встановив:

01.03.2001 року між Міським комунальним
підприємством "Кременчукенерго" (далі -
орендодавець) та Публічним акціонерним
товариством "Полтаобленерго" (далі -
орендар) було укладено Договір № 291
оренди індивідуально визначеного
майна, що належить до комунальної
власності (далі - Договір).

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне :

- орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
окреме індивідуально визначене майно
згідно з додатком, що знаходиться на
балансі міського комунального
підприємства "Благоустрій Кременчука"
вартість якого становить за експертною
оцінкою 23 139 188,00 грн..
Майно передається в оренду з метою
забезпечення належного утримання та
ефективної експлуатації об'єкта
оренди, забезпечення безперебійного
надання послуг по тепло - та
водопостачанню на необхідному рівні та
необхідної якості бюджетним
організаціям та населенню міста,
погашення заборгованості міського
бюджету за теплову енергію (п. 1.1
Договору);

- орендар вступає у строкове платне
користування майном у термін вказаний
у договорі, але не раніше дати
підписання сторонами цього Договору та
акта приймання-передачі майна (п. 2.1
Договору);

- орендна плата визначається на
підставі Методики розрахунку орендної
плати, затвердженої Кабінетом
Міністрів України, і становить без ПДВ
за базовий місяць розрахунку (останній
місяць, за який є інформація про індекс
інфляції січень 2001 року - 38 565,30 грн..
Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством. Орендна плата
за перший місяць оренди - березень 2001 р.
визначається шляхом коригування
орендної плати з попередній місяць на
індекс інфляції за наступний місяць (3.1
Договору);

- орендна плата перераховується до
міського бюджету щомісячно, не пізніше
12-го числа наступного місяця за звітним
(п. 3.3 Договору);

- орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не у повному обсязі,
підлягає індексації і стягується до
бюджету відповідно до чинного
законодавства України, з урахуванням
пені в розмірі однієї облікової ставки
НБУ на дату нарахування пені від суми
заборгованості, з урахуванням
індексації, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати (п.
3.5 Договору);

- цей договір укладено строком на 25
років, що діє з 01.03.2001 р. до 01.03.2026 р.
включно (п. 10.1 Договору).

Відповідно до актів від 22.03.2001 р.
приймання-передачі основних засобів в
оренду згідно рішення міськвиконкому
№ 396 від 02.03.2001 р. міське комунальне
підприємство "Кременчукенерго"
передало, а відповідач прийняв в
строкове платне користування
тепломережі, бойлерні та транспортні
засоби (копії наявні у матеріалах
справи, а.с. 53-64). Зазначені акти
підписані представниками сторін та
засвідчені печатками.

Рішенням Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 25.05.2010 р. "Про
реорганізацію міського комунального
підприємства "Кременчукенерго" останнє
було реорганізовано шляхом приєднання
до комунального підприємства
"Благоустрій Кременчука". У п. 2
вищезазначеного рішення визначено, що
комунальне підприємство "Благоустрій
Кременчука" є правонаступником всіх
прав та обов'язків міського
комунального підприємства
"Кременчукенерго". З матеріалів справи
вбачається, що відповідно до чинного
законодавства України було проведено
державну реєстрацію змін до установчих
документів комунального підприємства
"Благоустрій Кременчука".

До Договору сторони укладали між собою
додаткові угоди до Договору оренди, в
яких останні вносили зміни до Договору
оренди, а саме :

Додатковою угодою № б/н від 10.06.2010 р. до
Договору внесено наступні зміни :

- у першому абзаці Договору змінено
назву орендодавця на Комунальне
підприємство
"Благоустрій Кременчука";

- до п. 3.1 Договору та виклали його в
наступній редакції "орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку орендної плати,
затвердженої Кабінетом Міністрів
України, і становить без ПДВ за базовий
місяць розрахунку - 771 472,53 грн.. Базовий
місяць - травень 2010 р.".

Додатковою угодою № б/н від 01.06.2011 р. до
Договору внесено наступні зміни :

- до розділу 1 Договору та п. 3.1 Договору,
а саме : "орендодавець додатково до
орендованого майна, визначеного в
розділі 1 Договору передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
індивідуально визначене (нерухоме)
майно згідно з Актом прийму-передачі в
оренду основних засобів, відповідно до
договору оренди № 291 від 01.03.2001 р.,
експертна вартість якого становить
2 446 280,00 грн.;

- розмір орендної плати за користування
майном, передбаченого розділом 1 цієї
додаткової угоди становить без ПДВ за
базовий місяць розрахунку - червень 2011
р. - 30 578,50 грн., крім того ПДВ - 20%.

Відповідно до акту від 01.06.2011 р.
приймання-передачі основних засобів в
оренду за укладеною між сторонами
Додатковою угодою від 01.06.2011 р. та
рішень Кременчуцької міської ради,
комунальне підприємство "Благоустрій
Кременчука" передало, а відповідач
прийняв в строкове платне користування
тепломережі (копія наявна у матеріалах
справи, а.с. 65-66). Зазначений акт
підписаний представниками сторін та
засвідчений печатками.

В порушення прийнятих на себе
зобов'язань за Договором відповідач
несвоєчасно провів розрахунки по
орендній платі за період з січня 2014 р.
по квітень 2014 р., а саме :

- платіж за січень 2014 р. у розмірі 1 059 496,34
грн., який відповідно до умов Договору
повинен був бути проведений в термін до
12.02.2014 р., відповідачем був проведений
06.03.2014 р.;

- платіж за лютий 2014 р. у розмірі 1 065 853,32
грн., який відповідно до умов Договору
повинен був бути проведений в термін до
12.03.2014 р., відповідачем був проведений
23.05.2014 р.;

- платіж за березень 2014 р. у розмірі 1 089
302,09 грн., який відповідно до умов
Договору повинен був бути проведений в
термін до 12.04.2014 р., відповідачем був
проведений 23.05.2014 р.;

- платіж за лютий 2014 р. у розмірі 1 125 249,06
грн., який відповідно до умов Договору
повинен був бути проведений в термін до
12.05.2014 р., відповідачем був проведений
23.05.2014 р..

З огляду на вищевикладене, позивач
звернувся до суду з позовом (з
урахуванням прийнятої судом до
розгляду в даному провадженні заяви
про зменшення позовних вимог № 411/10 від
28.05.2014 р. (вх. № 6980 від 02.06.2014 р.) про
стягнення з відповідача 48 811,95 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 01.03.2001 р. Договору № 291
оренди індивідуально визначеного
майна, що належить до комунальної
власності, з яких : 35 900,48 грн. пені та 12
911,47 грн. три проценти річних.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного
договору, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
оренди.

У відповідності до ст. 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності, до відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Статтею 759
Цивільного Кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Відповідно до п. 3 ст. 285
Господарського кодексу України
орендар зобов'язаний своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату, одностороння відмова від
договору оренди в силу п. 1 ст. 291
Господарського кодексу України не
допускається. Зазначене також
кореспондується з п. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України визначено, де
встановлено, що за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення прийнятих на
себе зобов'язань за вказаним Договором
та приписів наведених норм права
несвоєчасно сплачував передбачені
договором орендні платежі. Дана
обставина підтверджується виписками
банку з рахунку позивача (а.с. 185, 186) та
відповідачем визнається.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 12 911,47 грн.
трьох процентів річних за період з
13.02.2014 р. по 23.05.2014 р. (з урахуванням
моменту виникнення у відповідача
зобов'язань щодо кожного окремого
орендного платежу) суд прийшов до
висновку, що вимоги позивача
відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України є правомірними, відповідачем
не спростовані та підлягають
задоволенню у повному обсязі
(розрахунок здійснено за допомогою
калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного
кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України. Відповідно до
ст. 230 Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів (ст. 218 Господарського кодексу
України). При цьому ст. 231
Господарського кодексу України
визначено, що законом щодо окремих
видів зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій, зміна якого за
погодженням сторін не допускається. У
разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення умов
зобов'язання щодо якості
(комплектності) товарів (робіт, послуг)
стягується штраф у розмірі двадцяти
відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);
за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.
Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, що у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 3.5 Договору сторони узгодили,
що якщо орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не у повному обсязі,
підлягає індексації і стягується до
бюджету відповідно до чинного
законодавства України, з урахуванням
пені в розмірі однієї облікової ставки
НБУ на дату нарахування пені від суми
заборгованості, з урахуванням
індексації, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 35 900,00 грн. пені за період з
13.02.2014 р. по 23.05.2014 р. (з урахуванням
моменту виникнення у відповідача
зобов'язань щодо кожного окремого
орендного платежу), суд прийшов до
висновку, що відповідно до п. 4 та п. 6 ст.
231, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України останні є правомірними
(розрахунок суми пені здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5").

Розглянувши заявлене відповідачем
клопотання про зменшення розміру
штрафних санкцій до 100,00 грн., суд дійшов
висновку, що останнє є необґрунтованим
та не підлягає задоволенню за
наступного мотивування.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки (до якої
віднесено штраф і пеню) встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства і може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Стаття 233
Господарського кодексу України також
встановлює, що у разі, якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. Пункт 3 ст. 83 ГПК
України надає суду право у виняткових
випадках зменшувати розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

В обґрунтування заявленого клопотання
відповідач посилається на те, що оренда
тепломереж здійснюється для надання
послуг з опалення та постачання
гарячої води мешканцям м. Кременчука і
діяльність відповідача щодо
виробництва теплової енергії є
збитковою. Крім того, відповідач
акцентує увагу суду на важке фінансове
становище підприємства з огляду на
наявність значної заборгованості
перед ПАТ "Полтаваобленерго"
споживачів електричної та теплової
енергії та Державного підприємства
"Енергоринок" .

За даними позивача, останній також
знаходиться у скрутному фінансовому
становищі : позивач є комунальним
підприємством, основним видом
діяльності якого є виконання робіт по
благоустрою міста Кременчука, орендна
плата за користування майном від
відповідача є основним його доходом,
який в подальшому розподіляється на
заробітну плату працівників позивача,
сплату податків та зборів, комунальних
послуг, а також на фінансування
виконання робіт згідно затверджених
щомісячних планів. Крім того, з огляду
на відсутність коштів на рахунку
позивача та несвоєчасну сплату
відповідачем орендних платежів у
позивача виникла заборгованість з
виплати заробітної плати його
працівникам. Остання обставина
спричинила звернення до Кременчуцької
міської ради з проханням надати
фінансову допомогу на виплату
заробітної плати (а.с. 123).

Судом не приймаються як правомірні
доводи відповідача щодо наявності
перед ним заборгованості третіх осіб
(споживачів та ДП "Енергоринок"), до яких
апелює останній як на підставу
зменшення розміру неустойки, оскільки
відповідно до приписів п. 7 ст. 193
Господарського кодексу України не
допускається відмова від виконання або
відстрочка виконання з мотиву, що
зобов'язання другої сторони за іншим
договором не було виконано належним
чином.

Серед іншого, судом взято до уваги те,
що відповідно до приписів Закону
України від 10.01.2002 р. № 2921-III "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" (із
змінами та доповненнями) пеня за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинна перевищувати
розміру подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
нараховувалась пеня, в той час як
договірний розмір пені відповідно до п.
3.5 Договору сторони визначили виходячи
з однієї облікової ставки НБУ.

Враховуючи вищевикладене, сторони
перебувають у рівних умовах, суд не
вбачає наявність виняткових обставин,
які б стали підставою для задоволення
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені до 100,00 грн..

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення відповідача
спростовуються вищевикладеним, інших
допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи будь-яких інших
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 35 900,48
грн. пені та 12 911, 47 грн. трьох процентів
річних підтверджені документально та
нормами матеріального права, не
спростовані відповідачем, а тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст. 43, ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго" (вул.
Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022),
ідентифікаційний код юридичної особи
00131819 на користь Комунального
підприємства "Благоустрій Кременчука"
(вул. 1905 року, буд. 27, м. Кременчук, 39605)
ідентифікаційний код юридичної особи
03351958, п/р 3001 в АТ "Банк Фінанси та
кредит", МФО 300131 - 35 900,48 грн. пені та 12 911,
47 грн. три проценти річних та 1 827,00 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим
рішенням.

3. Повернути в порядку п. 4 ст. 63 ГПК
України заяву Комунального
підприємства "Благоустрій Кременчука"
№ 398/10 від 23.05.2014 р. (вх. № 6793 від 28.05.2014 р.)
про збільшення розміру позовних вимог.

Повне рішення складене 16.06.2013 р..

СУДДЯ
О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.