ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" травня 2014 р.
Справа № 911/128/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
№ 911/128/14

за заявою товариства з обмеженою
відповідальністю "МОСТОБУДІВЕЛЬНИЙ
ЗАГІН № 112", ідентифікаційний код
юридичної особи: 22202218,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Щолківська, буд. 2 (надалі:
"Кредитор"),

до боржника, - приватного вищого
навчального закладу
"ЕКОНОМІКО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ",
ідентифікаційний код юридичної особи:
31785752, місцезнаходження: 07400, Київська
обл., м. Бровари, вул. Щолківська, буд. 2,

про банкрутство,

учасники у справі про банкрутство:

розпорядник майна Боржника:
арбітражний керуючий Бережний Андрій
Георгійович, який діє на підставі
свідоцтва про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) НОМЕР_1, виданого
Міністерством юстиції України 26 липня
2013 року та ухвали господарського суду
Київської області від 03 лютого 2014 року
у справі № 911/128/14;

за участю представників учасників у
справі про банкрутство:

від Боржника: Миколаєнко В.М., який діє
на підставі довіреності № 21 від 17
березня 2014 року;

від Кредитора, розпорядника майна
Боржника: не з'явились, -

ВСТАНОВИВ:

в провадженні господарського суду
Київської області перебуває справа №
911/128/14 за заявою товариства з обмеженою
відповідальністю "МОСТОБУДІВЕЛЬНИЙ
ЗАГІН № 112" (ідентифікаційний код: 22202218;
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Щолківська, буд. 2)
("Кредитор") про банкрутство боржника, -
приватного вищого навчального закладу
"ЕКОНОМІКО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ"
(ідентифікаційний код: 31785752,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Щолківська, буд. 2)
("Боржник"), порушена ухвалою
господарського суду Київської області
від 03 лютого 2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21 січня 2014 року прийнято
заяву Кредитора про порушення справи
про банкрутство до розгляду;
призначено справу до розгляду у
підготовчому засіданні на 03 лютого 2014
року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03 лютого 2014 року порушено
провадження за заявою ТОВ
"МОСТОБУДІВЕЛЬНИЙ ЗАГІН № 112" у справі
про банкрутство приватного вищого
навчального закладу
"ЕКОНОМІКО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ";
визнано безспірні вимоги Кредитора в
сумі 1 029 208,97 грн., що складаються з: 775
723,00 грн. основної заборгованості, 3%
річних в сумі 48 156,46 грн., інфляційних
втрат від простроченої суми 194 969,79 грн.
а також 10 183,49 грн. та 176,23 грн. державного
мита; введено мораторій на задоволення
вимог кредиторів відповідно до ст. 19
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (надалі за
текстом: "Закон про банкрутство");
введено процедуру розпорядження
майном приватного вищого навчального
закладу "ЕКОНОМІКО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ
УНІВЕРСИТЕТ" та призначено
арбітражного керуючого Бережного А.Г.
розпорядником майна Боржника;
зобов'язано розпорядника майна
Боржника в строк до 24 березня 2014 року
подати до господарського суду
відомості про результати розгляду
вимог кредиторів, до 24 березня 2014 року
подати господарському суду реєстр
вимог кредиторів Боржника; в строк до 03
квітня 2014 року провести розпоряднику
майна інвентаризацію майна боржника та
до 07 квітня 2014 року подати
господарському суду результати
проведеної інвентаризації майна
боржника з копіями інвентаризаційних
відомостей, оформлених у відповідності
до вимог чинного законодавства; вжити
заходів щодо виконання розпорядником
майна передбачених Законом України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
його обов'язків; провести аналіз
фінансово-господарської діяльності
боржника та його становища на ринках;
надати господарському суду письмовий
звіт про свою діяльність, відомості про
фінансове становище боржника, а також
документи, що їх підтверджують;
зобов'язано Боржника розглянути вимоги
кредиторів, результати чого надати
суду та розпоряднику майна; призначено
справу до розгляду у попередньому
засіданні на 14 квітня 2014 року;
зобов'язано Боржника провести аудит
господарської діяльності за останні 12
місяців своєї господарської
діяльності; аудиторський висновок
надати суду в строк до 26 квітня 2014 року;
покладено на Боржника 6 090,00 грн.
судового збору, сплаченого Кредитором
за подання заяви про порушення справи
про банкрутство; вирішено інші
процедурні питання у справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
господарського суду Київської області
від 03 лютого 2014 року, Боржник звернувся
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою № 21 від 17 лютого 2014, в якій
просив суд скасувати ухвалу
господарського суду Київської області
від 03 лютого 2014 у справі № 911/128/14 та
передати справу на розгляд до
господарського суду Київської області.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 19 березня 2014
року апеляційну скаргу Боржника № 21
від 17 лютого 2014 залишено без
задоволення, а ухвалу господарського
суду Київської області від 03 лютого 2014
у справі № 911/128/14 - без змін; матеріали
справи № 911/128/14 повернуто до
господарського суду Київської області
для подальшого розгляду.

06 березня 2014 року через відділ
діловодства господарського суду
Київської області від Кредитора
надійшла заява про визнання грошових
вимог б/№ від 06 березня 2014 року (вх. №
4065/14 від 06 березня 2014 року), в якій
заявлені додаткові вимоги до Боржника
та яка ухвалою господарського суду
Київської області від 11 березня 2014 року
призначена до розгляду в судовому
засіданні.

14 квітня 2014 року через відділ
діловодства господарського суду
Київської області від Боржника
надійшов відзив на заяву про визнання
грошових вимог б/№ від 14 квітня 2014 року
(вх. № 6853/14 від 14 квітня 2014 року) з
доданими документами в тому числі
заявою про застосування строків
позовної давності б/№ від 14 квітня 2014
року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14 квітня 2014 року відкладено
судове засідання для розгляду заяви
Кредитора з додатковими вимогами та
попереднє засідання у справі;
зобов'язано розпорядника майна
Боржника виконати вимоги п.п. 7, 8
резолютивної частини ухвали
господарського суду Київської області
від 03 лютого 2014 року у справі № 911/128/14.

13 травня 2014 року через відділ
діловодства господарського суду
Київської області від розпорядника
майна Боржника надійшли: відзив на
заяву Кредитора № 28-04/32 від 28 квітня 2014
року (вх. №8765/14 від 13 травня 2014 року) з
доданими документами; звіт про
діяльність розпорядника майна № 28-04/34
від 28 квітня 2014 року (вх. № 8766/14 від 13
травня 2014 року) з доданими документами.

16 травня 2014 року через відділ
діловодства господарського суду
Київської області від Кредитора
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи б/№ від 15 травня 2014
року (вх. № 9114/14 від 16 травня 2014 року) з
доданими документами.

Провадження у справі № 911/128/14 перебуває
в судовій процедурі розпорядження
майном Боржника, в якій на 19 травня 2014
року призначені судове засідання для
розгляду заяви з додатковими вимогами
Кредитора та попереднє засідання у
справі.

В судове засідання 19 травня 2014 року
з'явився представник Боржника та надав
пояснення у справі; інші учасники у
справі в судове засідання не з'явились,
про час та місце судового засідання
були належним чином повідомлені.

Детально дослідивши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення Боржника,
суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону про
банкрутство, провадження у справах про
банкрутство регулюється цим Законом,
Господарським процесуальним кодексом
України, іншими законодавчими актами
України.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Розглядаючи клопотання Кредитора б/№
від 15 травня 2014 року про відкладення
розгляду справи (надалі за текстом:
"Клопотання про відкладення"), судом
встановлено наступне.

Своє Клопотання про відкладення
Кредитор обґрунтовує не можливістю
забезпечення явки у судове засідання 19
травня 2014 року в зв'язку з перебуванням
з 19 травня по 20 травня 2014 року у
відрядженні представників Кредитора.
Посилаючись на ст. 12 Закону про
банкрутство, ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
Кредитор у Клопотанні про відкладення
просить суд: відкласти розгляд справи
№ 911/128/14 на іншу дату; причину
відкладення розгляду справи № 911/128/14
визнати поважною. На підтвердження
викладеного у Клопотанні про
відкладення, Кредитором долучено:
наказ № 51-вк від 15 травня 2014 року про
відрядження; наказ № 52-вк від 15 травня
2014 року про відрядження.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

В ч. 2 ст. 4-1 Господарського
процесуального кодексу передбачено, що
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону про банкрутство,
процедура розпорядження майном
боржника вводиться строком на сто
п'ятнадцять календарних днів і може
бути продовжена господарським судом за
вмотивованим клопотанням розпорядника
майна, комітету кредиторів або
боржника не більше ніж на два місяці.

В абз.абз. 1, 10 ч. 9 ст. 16 Закону про
банкрутство передбачено, що в ухвалі
про порушення провадження у справі про
банкрутство зазначається про: дату
попереднього засідання суду, яке має
відбутися не пізніше двох місяців та
десяти днів, а в разі великої кількості
кредиторів - не пізніше трьох місяців
після дати проведення підготовчого
засідання суду.

Судом встановлено, що строк,
встановлений Законом про банкрутство
для проведення попереднього засідання
у справі № 91/128/14 сплив.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України, справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника.

Згідно п.п. 8.3.8. статуту товариства з
обмеженою відповідальністю
"МОСТОБУДІВЕЛЬНИЙ ЗАГІН № 112",
затвердженого Загальними зборами
Учасників 17 грудня 2011 року, директор
без довіреності … виступає від імені
Товариства і представляє його інтереси
в стосунках з державними, судовими
органами, …

Розглянувши Клопотання про
відкладення та долучені до нього
документи, судом встановлено, що вони
не містять доказів, що підтверджують
неможливість представляти інтереси
Кредитора іншими особами, окрім як
представниками за довіреністю Пегзою
К.К., Митченко Н.М.; судом також
встановлено, що Кредитор не був
позбавлений надати додаткові
пояснення по суті заявлених додаткових
вимог у письмовому вигляді.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено, що Боржником вимоги п. 8
резолютивної частини ухвали
господарського суду Київської області
від 03 лютого 2014 року не виконано; також
судом встановлено що розпорядником
майна Боржника частково виконано
вимоги ухвали господарського суду
Київської області від 03 лютого 2014 року.

За результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу суд, беручи до
увагу присічність строків процедури
розпорядження майна у провадженні у
справі про банкрутство, дійшов
висновку про достатність наявних
матеріалів справи для проведення
попереднього засідання у справі, для
розгляду додаткових вимог Кредитора у
справі, що надійшли до господарського
суду.

Враховуючи вище викладене, в зв'язку з
тим, що строк, встановлений ч. 2 ст. 22
Закону про банкрутство спливає, а
строк, встановлений абз. 10 ч. 9 ст. 16
Закону про банкрутство є таким, що
сплив, в зв'язку з тим, що Кредитор не
був позбавлений можливості надати
власні безпосередні письмові
пояснення по суті заявлених вимог, в
зв'язку із закінченням строку
процедури розпорядження майном у
справі № 911/128/14, в зв'язку з тим, що судом
встановлено, що наявних матеріалів
справи достатньо для розгляду заяви
Кредитора з додатковими вимогами та
проведення попереднього засідання у
справі по суті, суд відмовляє у
задоволенні клопотання Кредитора б/№
від 15 травня 2014 року про відкладення
розгляду справи.

Відповідно до ч. 15 ст. 16 Закону про
банкрутство, з моменту порушення
провадження у справі про банкрутство:
пред'явлення конкурсними та
забезпеченими кредиторами вимог до
боржника та їх задоволення може
відбуватися лише у порядку,
передбаченому цим Законом, та в межах
провадження у справі про банкрутство;
пред'явлення поточними кредиторами
вимог до боржника та їх задоволення
може відбуватися у випадку та порядку,
передбачених цим Законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону про
банкрутство, конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
зобов'язані подати до господарського
суду письмові заяви з вимогами до
боржника, а також документи, що їх
підтверджують, протягом тридцяти днів
від дня офіційного оприлюднення
оголошення про порушення провадження у
справі про банкрутство. Відлік строку
на заявлення грошових вимог кредиторів
до боржника починається з дня
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення провадження у справі про
банкрутство. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.
Майнові вимоги кредиторів до боржника
мають бути виражені в грошових
одиницях і заявлені до господарського
суду в порядку, встановленому цією
статтею.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 23 Закону про
банкрутство, заява кредитора має
містити: найменування господарського
суду, до якого подається заява; ім'я або
найменування боржника, його
місцезнаходження або місце проживання,
ідентифікаційний код юридичної особи
та реєстраційний номер облікової
картки платника податків (за
наявності); ім'я або найменування
кредитора, його місцезнаходження або
місце проживання, ідентифікаційний код
юридичної особи та реєстраційний номер
облікової картки платника податків (за
наявності); розмір вимог кредитора до
боржника з окремим зазначенням суми
неустойки (штрафу, пені); виклад
обставин, які підтверджують вимоги до
боржника, та їх обґрунтування;
відомості про наявність заставного
майна боржника, яке є забезпеченням
вимог; перелік документів, які
додаються до заяви. До заяви в
обов'язковому порядку додаються докази
сплати судового збору, докази
надсилання копії заяви боржнику і
розпоряднику майна, а також документи,
які підтверджують грошові вимоги до
боржника. Господарський суд
зобов'язаний прийняти заяву кредитора,
подану з дотриманням вимог цього
Закону та Господарського
процесуального кодексу України, про що
виноситься ухвала, в якій зазначається
дата розгляду заяви. Особи, вимоги яких
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу в ліквідаційній процедурі.
Відповідне правило не поширюється на
вимоги кредиторів щодо виплати
заробітної плати, авторської
винагороди, аліментів, а також на
вимоги щодо відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян,
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування. Заяви з
вимогами конкурсних кредиторів або
забезпечених кредиторів, у тому числі
щодо яких є заперечення боржника чи
інших кредиторів, розглядаються
господарським судом у попередньому
засіданні суду. За наслідками розгляду
зазначених заяв господарський суд
ухвалою визнає чи відхиляє (повністю
або частково) вимоги таких кредиторів.

Судом встановлено, що 04 лютого 2014 року
оприлюднено оголошення про порушення
господарським судом Київської області
справи № 911/128/14 про банкрутство
приватного вищого навчального закладу
"ЕКОНОМІКО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ"
на офіційному веб-сайті Вищого
господарського суду України. Таким
чином відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону про
банкрутство строк подачі заяв з
вимогами до боржника спливає 06 березня
2014 року.

Згідно абз. 2 ч. 6 ст. 23 Закону про
банкрутство, заяви з вимогами
конкурсних кредиторів або
забезпечених кредиторів, у тому числі
щодо яких є заперечення боржника чи
інших кредиторів, розглядаються
господарським судом у попередньому
засіданні суду.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 25 Закону про
банкрутство, у попередньому засіданні
господарський суд розглядає всі вимоги
кредиторів, у тому числі щодо яких були
заперечення боржника і які не були
внесені розпорядником майна до реєстру
вимог кредиторів, а також ті, що визнані
боржником та внесені розпорядником
майна до реєстру вимог кредиторів, і
вирішує питання про його затвердження.

Детально дослідивши матеріали справи
судом встановлено, що станом на поточну
дату до господарського суду Київської
області після оприлюднення оголошення
про порушення справи про банкрутство з
заявою з кредиторськими вимогами до
Боржника звернувся Кредитор.

Розпорядником майна Боржника подано до
суду реєстр вимог кредиторів Боржника
станом на 19 березня 2014 року, до якого
внесено вимоги Кредитора в сумі 1 047 909,00
грн. основного боргу, що віднесені
розпорядником майна Боржника до 4 черги
задоволення вимог кредиторів; в сумі 1
917 927,00 грн. неустойки (штраф, пеня), що
віднесені розпорядником майна
Боржника до 6 черги задоволення вимог
кредиторів; в сумі 11 578,00 грн. судового
збору, що віднесені розпорядником
майна Боржника до 1 черги задоволення
вимог кредиторів.

Розглянувши поданий розпорядником
майна Боржника реєстр вимог кредиторів
Боржника, детально дослідивши
матеріали справи, судом встановлено
наступне.

06 березня 2014 року через відділ
діловодства господарського суду
Київської області від Кредитора
надійшла заява про визнання грошових
вимог б/№ від 06 березня 2014 року, в якій
заявлені додаткові вимоги до Боржника,
а саме Кредитор просить суд: 1) визнати
його грошові вимоги в сумі 1 946 986,50 грн.,
що складаються з: 29 059,50 грн.
заборгованості по договору № 1/37 від 29
грудня 2001 року оренди нежилого
приміщення; 1 917 927,00 грн. за фактичне
користування об'єктом оренди (ч. 2 ст. 785
ЦК України); а також вимоги, що
складаються із витрат на оплату
судового збору у сумі 1 218,00 грн.; 2)
включити вимоги Кредитора до реєстру
вимог кредиторів Боржника.

Свої додаткові вимоги Кредитор
обґрунтовує наступним. Як зазначає
Кредитор, заборгованість Боржника в
сумі 29 059,50 грн. виникла в зв'язку з не
виконанням обов'язку зі сплати
орендної плати Боржником за травень 2011
року за договором оренди нежитлового
приміщення № 1/37 від 29 грудня 2001 року в
зв'язку з чим за Боржником утворилася
заборгованість в сумі 29 059,50 грн.
Заборгованість Боржника по відношенню
до Кредитора на загальну суму 1 917 927,00
грн. виникла в зв'язку з фактичним
користуванням об'єктом оренди по
договору оренди нежитлового
приміщення № 1/37 від 29 грудня 2001 року,
який з 01 червня 2011 року є розірваним, за
період з 01 червня 2011 року по 01 березня
2014 року у відповідності до ст. 785
Цивільного кодексу України; в зв'язку з
тим, що Боржником не повернуто
Кредитору об'єкту оренди, за Боржником
утворилася заборгованість у сумі 1 917
927,00 грн. На підтвердження викладеного у
своїй заяві про визнання грошових
вимог б/№ від 06 березня 2014 року
Кредитором долучено низку документів,
в тому числі копії: договору оренди
нежитлового приміщення № 1/37 від 29
грудня 2001 року; акту приймання-передачі
нежитлового приміщення від 30 липня 2002
року; додаткових угод до договору № 1/37
від 29 грудня 2001 року, від 14 квітня 2005
року, від 01 липня 2005 року, від 14 жовтня
2005 року, від 01 жовтня 2006 року, від 30
квітня 2007 року; акту приймання-передачі
від 30 квітня 2007 року; рахунку-фактури №
СФ-00131 від 27 травня 2011 року; акту
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000125 від 27 травня 2011 року; листа №
446 від 01 червня 2011 року, адресованого
директору Боржника з відміткою про
отримання Боржником; роздруківок з
Єдиного державного реєстру судових
рішень: рішення господарського суду
Київської області від 06 вересня 2011 року
у справі № 25/067-11, постанови Київського
апеляційного господарського суду від 20
листопада 2012 року у справі № 25/067-11,
постанови Вищого господарського суду
України від 06 лютого 2013 року у справі №
25/067-11, рішення господарського суду
Київської області від 14 грудня 2012 року
у справі № 16/094-11/17, постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 13 лютого 2013
року у справі № 16/094-11/17, постанови
Вищого господарського суду України від
30 квітня 2013 року № 16/094-11/17; роздруківок
з Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень: постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 38585417, інформації про виконавче
провадження ВП № 38585417; статуту
Кредитора.

Як встановлено судом, від Боржника
надійшов відзив на заяву про визнання
грошових вимог Кредитора, в якій
Боржник зазначає про те, що включенню
до реєстру вимог кредиторів Боржника
підлягає вимога Кредитора про сплату 784
606,50 грн., з яких: в сумі 29 059,50 грн.
заборгованості по договору оренди
нежитлового приміщення № 1/37 від 29
грудня 2011 року, в сумі 755 547,00 грн. за
фактичне користування об'єктом оренди
згідно ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу
України. Свої заперечення Боржник
мотивує тим, що фактичне користування
об'єктом оренди в розумінні ч. 2 ст. 785
Цивільного кодексу України є
неустойкою, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258
Цивільного кодексу України, до вимог
про стягнення неустойки
застосовується позовна давність в один
рік; отже, на думку Боржника, Кредитор
неправомірно заявив вимогу про
визнання заборгованості Боржника по
платі за фактичне користування
об'єктом оренди за період 3 роки у сумі 1
917 927,00 грн. До свого відзиву Боржником
долучено заяву про застосування
строків позовної давності б/№ від 14
квітня 2014 року.

Відповідно до відзиву розпорядника
майна Боржника на заяву Кредитора №
28-04/32 від 28 квітня 2014 року,
розпорядником майна Боржника визнані
додаткові вимоги Кредитора в сумі 1 948
204,50 грн., що складаються з:
заборгованості по договору № 1/37 від 29
грудня 2001 року оренди нежитлового
приміщення в сумі 29 059,50 грн.;
заборгованості за фактичне
користування Боржником об'єктом оренди
за період з 01 червня 2011 року по 01
березня 2014 року у сумі 1 917 927,00 грн. та
витрати на оплату судового збору у сумі
1 218,00 грн. та включено їх до реєстру
вимог кредиторів Боржника.

В ході дослідження додаткових вимог
Кредитора, викладених в заяві про
визнання грошових вимог б/№ від 06
березня 2014 року, перевірки в судовому
процесі обставин справи в їх
сукупності на підставі поданих
Кредитором до господарського суду
письмової заяви з вимогами до Боржника
та документів на їх підтвердження,
поданих відзивів Боржника та
розпорядника майна Боржника,
дослідження матеріалів справи, суд
дійшов наступних висновків.

Стосовно заборгованості Боржника
перед Кредитором в сумі 29 059,50 грн., що
складається з заборгованості за
договором № 1/37 від 29 грудня 2001 року
оренди нежитлового приміщення за
травень 2011 року, судом встановлено
наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 20 листопада 2012
року у справі № 25/067-11, яка набрала
законної сили та залишена без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 06 лютого 2013 року у справі №
25/067-11, встановлено, що 29 грудня 2001 року,
між Кредитором (за договором -
Орендодавець) та Боржником (за
договором - Орендар) укладено договір
оренди нежитлового приміщення № 1/37
(надалі: Договір оренди), відповідно до
п.п. 1.1. якого Кредитор здає Боржнику
нежитлове приміщення за адресою: м.
Бровари, вул. Щолківська, 2, загальною
площею 3000 кв.м.

30 квітня 2007 між Кредитором та Боржником
укладено Додаткову угоду до Договору
оренди відповідно до умов якої сторони
погодили нову площу за Договором, що
становить 1 937,3 кв.м., починаючи з 30
квітня 2007.

Згідно пункту 1. Додаткової угоди від 01
жовтня 2006 № б/н до Договору оренди,
орендна плата 01 грудня 2006 року буде
становити з ПДВ - 15 грн. за 1 кв.м.

Відповідно до умов Додаткових угод та
Договору оренди у Боржника виник
обов'язок сплачувати орендну плату
щомісячно за формулою 15 грн. * 1 937,3 кв.м.
= 29 059,50 грн.

Вище зазначеною постановою Київського
апеляційного господарського суду від 20
листопада 2012 року у справі № 25/067-11, яка
набрала законної сили та залишена без
змін постановою Вищого господарського
суду України від 06 лютого 2013 року у
справі № 25/067-11, прийнято рішення
стягнути з Боржника на користь
Кредитора заборгованість в сумі 775 723,00
грн., 3 % річних в сумі 48 156,46 грн. та
інфляційні втрати від простроченої
суми 194 969,79 грн. а також 10 183,49 грн.
державного мита та 176,23 грн. Відповідно
до вказаної постанови Київського
апеляційного господарського суду від 20
листопада 2012 року у справі № 25/067-11,
вказана заборгованість виникла за
період з лютого 2008 року по квітень 2011
року.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України, за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму. Плата за користування майном
вноситься щомісячно, якщо інше не
встановлено договором.

На підтвердження виконання належним
чином своїх зобов'язань за Договором
оренди Кредитором долучено акт №
ОУ-0000125 здачі-прийняття робіт (надання
послуг) по договору № 1/37 від 29 грудня 2001
року по оренді нежитлового приміщення
за травень 2011 року на загальну суму 29
059,50 грн., що підписаний Кредитором та
Боржником, підписи яких скріплені
відповідними печатками.

Боржником у відзиві на заяву про
визнання грошових вимог б/№ від 14
квітня 2014 року не заперечуються
заявлені Кредитором вимоги у сумі 29 059,50
грн. по договору оренди нежитлового
приміщення № 1/37 від 29 грудня 2001 року за
травень 2011 року.

Розпорядником майна Боржника у відзиві
на заяву Кредитора № 28-04/32 від 28 квітня
2014 року також визнано заявлені вимоги
Кредитора у сумі 29 059,50 грн. по договору
оренди нежитлового приміщення № 1/37 від
29 грудня 2001 року за травень 2011 року.

Розглядаючи додаткові вимоги
Кредитора у сумі 1 917 927,00 грн., що
складаються із заборгованості
Боржника за фактичне користування
об'єктом оренди, судом встановлено
наступне.

Відповідно до ст. 782 Цивільного кодексу
України, наймодавець має право
відмовитися від договору найму і
вимагати повернення речі, якщо наймач
не вносить плату за користування річчю
протягом трьох місяців підряд. У разі
відмови наймодавця від договору найму
договір є розірваним з моменту
одержання наймачем повідомлення
наймодавця про відмову від договору.

Згідно ст. 785 Цивільного кодексу
України, у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Факт розірвання договору оренди
нежитлового приміщення № 1/37 від 29
грудня 2001 року з 01 червня 2011 року
встановлений рішенням господарського
суду Київської області від 14 грудня 2012
року у справі № 16/094-11/17, яке набрало
законної сили та залишено без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13 лютого 2013
року у справі № 16/094-11/17, постановою
Вищого господарського суду України від
30 квітня 2013 року у справі № 16/094-11/17.

Станом на дату подання заяви
Кредитором з додатковими вимогами до
Боржника, останнім не виконано наказ
господарського суду Київської області
від 25 лютого 2013 року у справі № 16/094-11/17
про виселення Боржника з орендованого
нежилого приміщення за адресою:
Київська область, м. Бровари, вул.
Щолківська, 2, на підтвердження чого
Кредитором долучено роздруківку з
Єдиного державного реєстру виконавчих
проваджень у виконавчому провадженні
ВП № 38585417 "Інформація про виконавче
провадження", що не заперечується
Боржником та перевірено судом
(https://trade.informjust.ua/vpdoc/docdata.aspx). Факт
невиконання рішення господарського
суду Київської області від 14 грудня 2012
року у справі № 16/094-11/17, як і факт
фактичного використання приміщення за
адресою Київська область, м. Бровари,
вул. Щолківська, буд. 2, яке належить
Кредитору, не заперечуються Боржником.

Кредитором заявлені вимоги за фактичне
користування об'єктом оренди в сумі 1 917
927,00 грн. за період з 01 червня 2011 року по
28 лютого 2014 року включно.

Вказані вимоги Кредитора в сумі 1 917 927,00
грн. за фактичне користування об'єктом
оренди визнані розпорядником майна
Боржника в повному обсязі.

Боржником вимоги Кредитора в сумі 1 917
927,00 грн. за фактичне користування
об'єктом оренди визнані частково, а
саме - в сумі 755 547,00 грн. за період з
лютого 2013 року по лютий 2014 року включно.

Судом встановлено, що Боржником до
відзиву на заяву про визнання грошових
вимог Кредитора долучено заяву про
застосування строків позовної
давності б/№ від 14 квітня 2014 року.

Розглянувши заяву Боржника про
застосування строків позовної
давності б/№ від 14 квітня 2014 року, судом
встановлено наступне.

В заяві про застосування строків
позовної давності б/№ від 14 квітня 2014
року Боржник, посилаючись на ст. 267
Цивільного кодексу України, просить
суд застосувати строк позовної
давності та відмовити у визнанні
грошових вимог Кредитору до Боржника
про сплату неустойки за фактичне
користування об'єктом оренди згідно
договору оренди нежитлового
приміщення № 1/37 від 29 грудня 2011 року у
розмірі 1 162 380,00 грн. нарахований за
період з червня 2011 року по січень 2013
року. В своїй заяві про застосування
строків позовної давності б/№ від 14
квітня 2014 року Боржник зазначає, що на
його думку заява Кредитора про
визнання грошових вимог до Боржника
від 06 березня 2014 року в частині сплати
неустойки у розмірі 1 946 986,50 грн.
заявлена поза межами строків позовної
давності; відповідно до пояснень
Боржника, так як у відповідності до ч. 2
ст. 785 Цивільного кодексу України плата
за фактичне користування об'єктом
оренди є неустойкою, згідно п. 1 ч. 2 ст. 258
Цивільного кодексу України до вимог
про стягнення неустойки
застосовується позовна давність в один
рік, то період нарахування неустойки за
фактичне користування об'єктом оренди
в межах строку позовної давності на які
має право Кредитор є період з 28 лютого
2013 року по 28 лютого 2014 року на загальну
суму 755 547,00 грн.; як стверджує Боржник,
вимоги Кредитора про визнання грошових
вимог за фактичне користування
об'єктом оренди у розмірі 1 162 380,00 грн. (1
917 927,00 грн. - 755 547,00 грн. = 1 162 380,00 грн.) за
період з червня 2011 року по січень 2013
року заявлені з пропущенням строку
позовної давності, будь-яких обставин
щодо поважності причин пропущення
строків позовної давності кредитор
суду не наводить.

Як було зазначено, відповідно до ч. 2 ст.
785 Цивільного кодексу України, якщо
наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки
у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Враховуючи вище викладене, неустойка,
стягнення якої передбачено частиною
другою статті 785 Цивільного кодексу
України, відрізняється від неустойки,
передбаченою ст. 549 Цивільного кодексу
України методом обчислення, - її
обчислення не здійснюється у відсотках
від суми невиконання або неналежного
виконання зобов'язання (штраф), а також
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(пеня); вказана неустойка, стягнення
якої передбачено частиною другою
статті 785 Цивільного кодексу України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається законодавцем як подвійна
плата за користування річчю за час
прострочення.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу
України, позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені)….

Враховуючи вище викладене та те, що
неустойка, стягнення якої передбачено
частиною другою статті 785 Цивільного
кодексу України, є самостійною
майновою відповідальністю і
застосування до неї спеціальної
позовної давності є неправильним, -
заява Боржника про застосування
строків позовної давності б/№ від 14
квітня 2014 року не підлягає задоволенню.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України. Так у п.п. 5.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" № 12 від 29 травня 2013 року,
застосовуючи приписи статті 785 ЦК
України у розгляді справ зі спорів про
стягнення неустойки за прострочення
виконання зобов'язань з повернення
об'єкта оренди, господарським судам
слід звертати увагу на те, що неустойка,
стягнення якої передбачено частиною
другою статті 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається як подвійна плата за
користування річчю за час
прострочення. Ця неустойка не може бути
ототожнена з неустойкою (штрафом,
пенею), передбаченою пунктом 1 частини
другої статті 258 ЦК України, оскільки,
на відміну від приписів статті 549 ЦК
України, її обчислення не здійснюється
у відсотках від суми невиконання або
неналежного виконання зобов'язання
(штраф), а також у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (пеня). Таким
чином, застосування до відповідних
позовів спеціальної позовної давності,
передбаченої пунктом 1 частини другої
статті 258 ЦК України, є неправильним.

Відповідно до абз.абз. 3, 4 п. 1
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/735/2
від 29 травня 2012 року, неустойка,
стягнення якої передбачено частиною
другою статті 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається законодавцем як подвійна
плата за користування річчю за час
прострочення, а тому застосування до
неї спеціальної позовної давності є
неправильним (див. постанову
Верховного Суду України від 20 березня
2012 року у справі N 40/117). Таким чином, ця
неустойка не може бути ототожнена з
неустойкою (штрафом, пенею),
передбаченою пунктом 1 частини другої
статті 258 ЦК України, оскільки, на
відміну від приписів статті 549 ЦК
України, її обчислення не здійснюється
у відсотках від суми невиконання або
неналежного виконання зобов'язання
(штраф), а також у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (пеня).

Згідно п.п. 4.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" № 10 від 29 травня
2013 року, частиною другою статті 785 ЦК
України передбачено право наймодавця
вимагати від наймача сплати неустойки
в разі невиконання останнім обов'язку
щодо повернення речі. Початок перебігу
позовної давності за відповідною
вимогою визначається за загальним
правилом частини першої статті 261
названого Кодексу (з дня, наступного за
тим днем, коли мало бути виконано
зобов'язання щодо повернення речі), а не
згідно з положенням частини другої
статті 786 ЦК України (з моменту
повернення речі наймачем), оскільки це
положення стосується вимог, зазначених
у частині першій тієї ж статті 786 ЦК
України, а не вимоги про стягнення
згаданої неустойки; у Рішенні
Конституційного Суду України від 03.07.2012
N 14-рп/2012 зі справи N 1-20/2012 також
зазначено, що положення статті 786 ЦК
України щодо початку перебігу позовної
давності в один рік застосовується до
вимог наймодавця про відшкодування
збитків у зв'язку з пошкодженням речі,
яка була передана у користування
наймачеві, та вимог наймача про
відшкодування витрат на поліпшення
речі і не поширюється на інші вимоги
наймача та наймодавця, які випливають з
договору найму (оренди). Водночас
господарським судам необхідно мати на
увазі, що відповідна неустойка є
самостійним заходом майнової
відповідальності у сфері орендних
правовідносин, що визначається
законодавцем як подвійна плата за
користування річчю за час
прострочення, і тому щодо неї
застосовується загальна, а не
спеціальна позовна давність.

Розглядаючи вимогу Кредитора по
заборгованості Боржника за фактичне
використання об'єктом оренди за період
з 01 червня 2011 року по 01 березня 2014 року,
судом встановлено наступне.

Згідно абз. 8 ст. 1 Закону про
банкрутство, кредитором є юридична або
фізична особа, а також органи державної
податкової служби та інші державні
органи, які мають підтверджені у
встановленому порядку документами
вимоги щодо грошових зобов'язань до
боржника; конкурсні кредитори -
кредитори за вимогами до боржника, які
виникли до порушення провадження у
справі про банкрутство і виконання
яких не забезпечено заставою майна
боржника.

Провадження у справі № 911/128/14 порушено
ухвалою господарського суду Київської
області від 03 лютого 2014 року, а отже,
конкурсними кредиторами у справі про
банкрутство № 911/128/14 є кредитори,
вимоги до Боржника які виникли до 03
лютого 2014 року.

З урахуванням вище викладено вимога
Кредитора по визнанню заборгованості
Боржника за фактичне використання
об'єктом оренди за період з 01 червня 2011
року по 01 березня 2014 року підлягає
частковому задоволенню, а саме з 01
червня 2011 року до 02 лютого 2014 року
включно та становить 1 859 808,00 грн.

Суд звертає увагу Кредитора, що згідно
абз. 8 ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство,
вимоги за зобов'язаннями боржника,
визнаного банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури протягом двох
місяців з дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.
Кредитори, вимоги яких заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
є конкурсними, а їх вимоги погашаються
в шосту чергу в ліквідаційній
процедурі.

Крім того судом встановлено, що
Кредитор при поданні заяви поніс
витрати на оплату судового збору за
подання заяви б/№ від 06 березня 2014 року
про визнання грошових вимог в сумі 1 218,00
грн., що підтверджено квитанцією № 118
від 06 березня 2014 року.

Відповідно до абз. абз. 1, 2 ч. 1, ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.абз. 1, 4, 5 п. 1 ч. 1 ст. 45,
п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство,
у першу чергу задовольняються витрати,
пов'язані з провадженням у справі про
банкрутство в господарському суді та
роботою ліквідаційної комісії, у тому
числі: витрати на оплату судового
збору; у четверту чергу
задовольняються: вимоги кредиторів, не
забезпечені заставою, у тому числі і
вимоги кредиторів, що виникли із
зобов'язань у процедурі розпорядження
майном боржника чи в процедурі санації
боржника; у шосту чергу
задовольняються інші вимоги.

Згідно абз. 8 ч. 2 ст. 25 Закону про
банкрутство, неустойка (штраф, пеня)
враховується в реєстрі вимог
кредиторів окремо від основних
зобов'язань у шосту чергу та може бути
предметом мирової угоди.

В зв'язку з вище викладеним, суд дійшов
висновку про те, що додаткові вимоги
Кредитора на загальну суму 1 888 867,50 грн.
та судового збору, сплаченого у справі
№ 911/128/14 в сумі 1 218,00 грн., - є
обґрунтованими, доведеними суду, та
визнаються судом на загальну суму 1 888
867,50 грн., що складаються з 29 059,50 грн.
заборгованості по договору оренди
нежитлового приміщення № 1/37 від 29
грудня 2001 року та підлягають
задоволенню у четверту чергу
задоволення вимог кредиторів; в сумі 1
859 808,00 грн. неустойки, які підлягають
задоволенню у шосту чергу задоволення
вимог кредиторів; та судового збору,
сплаченого у справі № 911/128/14 в сумі 1 218,00
грн., які підлягають задоволенню у
першу чергу задоволення вимог
кредиторів.

Згідно абз. 1 ч. 8 ст. 23 Закону про
банкрутство, вимоги конкурсних
кредиторів, визнані боржником або
господарським судом, вносяться
розпорядником майна до реєстру вимог
кредиторів.

В п. 5 розділу Х Закону про банкрутство,
нормативно-правові акти, прийняті до
набрання чинності цим Законом, діють у
частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 45 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про банкрутство" № 15
від 18 грудня 2009 року, кредитор
(кредитори), за заявою якого (яких)
порушено справу про банкрутство, не
подає (подають) заяв після
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення цієї справи. Вимоги
ініціюючих кредиторів вважаються
визнаними і після їх перевірки у
підготовчому засіданні підлягають
внесенню розпорядником майна до
реєстру.

Як було зазначено, ухвалою
господарського суду Київської області
від 03 лютого 2014 року у справі визнано
безспірними вимоги Кредитора -
товариства з обмеженою
відповідальністю "МОСТОБУДІВЕЛЬНИЙ
ЗАГІН № 112" в сумі 1 029 208,97 грн., що
складаються з: 775 723,00 грн. основної
заборгованості, 3% річних в сумі 48 156,46
грн., інфляційних втрат від
простроченої суми 194 969,79 грн. а також 10
183,49 грн. та 176,23 грн. державного мита;
покладено на Боржника 6 090,00 грн.
судового збору, сплаченого Кредитором
за подання заяви про порушення справи
про банкрутство.

Керуючись п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 45 Закону про
банкрутство, вимоги Кредитора в сумі 775
723,00 грн. основної заборгованості, 3%
річних в сумі 48 156,46 грн., інфляційних
втрат від простроченої суми 194 969,79 грн.
а також 10 183,49 грн. та 176,23 грн. державного
мита, - які в загальній сумі 1 029 208,97 грн.
підлягають задоволенню у четверту
чергу задоволення вимог кредиторів; в
сумі 6 090,00 грн. судового збору, які
підлягають задоволенню у першу чергу
задоволення вимог кредиторів.

На підставі вищевикладеного,
розглянувши всі вимоги кредиторів у
справі, заслухавши пояснення Боржника,
детально дослідивши матеріали справи у
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що наявних в справі доказів
достатньо для вирішення питання про
затвердження реєстру вимог кредиторів.

Включенню до реєстру вимог кредиторів
підлягають грошові вимоги у розмірі, що
визнані судом в даному судовому
засіданні.

Відповідно до абз.абз. 2- 10 ч. 2 ст. 25
Закону про банкрутство, за
результатами розгляду вимог
кредиторів господарський суд виносить
ухвалу, в якій зазначаються: розмір та
перелік усіх визнаних судом вимог
кредиторів, які вносяться
розпорядником майна до реєстру вимог
кредиторів; розмір та перелік не
визнаних судом вимог кредиторів; дата
проведення зборів кредиторів та
комітету кредиторів; дата підсумкового
засідання суду, на якому буде винесено
ухвалу про санацію боржника чи
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, чи ухвалу про припинення
провадження у справі про банкрутство
або ухвалу про продовження строку
процедури розпорядження майном та
відкладення підсумкового засідання
суду, яке має відбутися у строки,
встановлені частиною другою статті 22
цього Закону. У реєстрі вимог
кредиторів повинні міститися
відомості про кожного кредитора,
розмір його вимог за грошовими
зобов'язаннями, черговість задоволення
кожної вимоги. Неустойка (штраф, пеня)
враховується в реєстрі вимог
кредиторів окремо від основних
зобов'язань у шосту чергу та може бути
предметом мирової угоди. Погашення
неустойки (штрафу, пені) у справі про
банкрутство можливе лише в
ліквідаційній процедурі при
спрощеному порядку розгляду справи про
банкрутство. Ухвала є підставою для
визначення кількості голосів, які
належать кожному конкурсному
кредитору під час прийняття рішення на
зборах (комітеті) кредиторів. Для
визначення кількості голосів для
участі у представницьких органах
кредиторів зі складу вимог конкурсних
кредиторів виключається неустойка
(штраф, пеня).

Згідно ч. 4 ст. 23 Закону про банкрутство,
особи, вимоги яких заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
є конкурсними кредиторами, а їх вимоги
погашаються в шосту чергу в
ліквідаційній процедурі. Відповідне
правило не поширюється на вимоги
кредиторів щодо виплати заробітної
плати, авторської винагороди,
аліментів, а також на вимоги щодо
відшкодування шкоди, заподіяної життю
та здоров'ю громадян, сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне та інше соціальне
страхування.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що жодних доказів про
наявне майно Боржника, яке перебуває у
заставі не подавалось.

Відповідно до звіту розпорядника майна
Боржника про діяльність розпорядника
майна № 28-04/34 від 28 квітня 2014 року
розпорядник майна Боржника повідомляє
про вжиті ним заходи в процедурі
розпорядження майном Боржника, про
розгляд заяви Кредитора з грошовими
вимогами до Боржника, про направлення
низки запитів до відповідних органів,
установ, проте станом на 28 квітня 2014
року не на всі запити надійшли
відповіді. Розпорядник майна Боржника
у своєму звіті про діяльність
розпорядника майна надає пояснення,
відповідно до яких підготувати та
надати господарському суду аналіз
фінансово-господарської діяльності,
інформацію про інвентаризаційне
становище Боржника та його становище
на ринках не має можливості в зв'язку з
ненадходженням усіх відповідей на
направлені розпорядником майна
Боржника запити та переданням
Боржником лише частини запитуваних
розпорядником майна Боржника
документів.

Згідно матеріалів справи, відсутні
докази виконання Боржником вимог п. 11
резолютивної частини ухвали
господарського суду Київської області
від 03 лютого 2014 року; відсутні докази,
що підтверджують виконання
розпорядником майна Боржника в повному
обсязі вимог п. 7 резолютивної частини
ухвали господарського суду Київської
області від 03 лютого 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону про
банкрутство, процедура розпорядження
майном боржника вводиться строком на
сто п'ятнадцять календарних днів і може
бути продовжена господарським судом за
вмотивованим клопотанням розпорядника
майна, комітету кредиторів або
боржника не більше ніж на два місяці.

Судом встановлено, що строк процедури
розпорядження майном Боржника є таким,
що спливає; процедура розпорядження
майном Боржника у справі № 911/128/14 не
завершена; в матеріалах справи
відсутні докази здійсненних
результатів інвентаризації майна
Боржника, докази проведення аудиту
Боржником, аналізу
фінансово-господарської діяльності
Боржника та його становища на ринку,
документи, що їх підтверджують.

Згідно ч. 4 ст. 53 Господарського
процесуального кодексу України,
призначені господарським судом строки
можуть бути ним продовжені за заявою
сторони, прокурора чи з своєї
ініціативи.

Враховуючи вище викладене, в зв'язку з
не завершенням процедури
розпорядження майном у справі про
банкрутство Боржника № 911/128/14,
відсутністю в матеріалах справи
результатів інвентаризації майна
Боржника, не наданням Боржником
доказів проведення аудиту на виконання
вимог п. 11 резолютивної частини ухвали
господарського суду Київської області
від 03 лютого 2014 року у справі, суд
дійшов висновку про необхідність
продовження процедури розпорядження
майном на два місяці.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 22, 23, 25, 38, 45 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", ст.ст. 4-1, 4-3, 33-
35, 43, 49, 53, 75, 82, 86 Господарського
процесуального кодексу України, п. 45
Постанови Пленуму Верхового Суду
України "Про судову практику в справах
про банкрутство" № 15 від 18 грудня 2009
року, ст.ст. 173, 175 Господарського
кодексу України, ст.ст. 257, 258, 549, 629, 759, 762,
782, 785 Цивільного кодексу України, п.п. 5.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
№ 12 від 29 травня 2013 року, абз.абз. 3, 4 п. 1
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/735/2
від 29 травня 2012 року, п.п. 4.5. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" № 10
від 29 травня 2013 року, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні
клопотання товариства з обмеженою
відповідальністю "МОСТОБУДІВЕЛЬНИЙ
ЗАГІН № 112" б/№ від 15 травня 2014 року (вх.
№ 9114/14 від 16 травня 2014 року) про
відкладення розгляду справи.

2. Заяву товариства з обмеженою
відповідальністю "МОСТОБУДІВЕЛЬНИЙ
ЗАГІН № 112" про визнання грошових вимог
б/№ від 06 березня 2014 року (вх. № 4065/14 від
06 березня 2014 року) задовольнити
частково, а саме задовольнити в
частині: визнання вимог на загальну
суму 1 888 867,50 грн., що складаються з 29 059,50
грн. заборгованості по договору оренди
нежитлового приміщення № 1/37 від 29
грудня 2001 року; в сумі 1 859 808,00 грн.
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення; та витрати по оплаті
судового збору в сумі 1 218,00 грн.; в
частині включення визнаних вимог до
реєстру вимог кредиторів Боржника; в
іншій частині - відмовити.

Визнати вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "МОСТОБУДІВЕЛЬНИЙ
ЗАГІН № 112" (ідентифікаційний код: 22202218,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Щолківська, буд. 2) на
загальну суму 1 888 867,50 грн. (один мільйон
вісімсот вісімдесят вісім тисяч
вісімсот шістдесят сім гривень 50 коп.),
що складаються з 29 059,50 грн. (двадцять
дев'ять тисяч п'ятдесят дев'ять гривень
50 коп.) заборгованості по договору
оренди нежитлового приміщення № 1/37 від
29 грудня 2001 року, які відносяться до
четвертої черги задоволення вимог
кредиторів; в сумі 1 859 808,00 грн. (один
мільйон вісімдесят п'ятдесят дев'ять
тисяч вісімсот вісім гривень 00 коп.)
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення, які підлягають
задоволенню у шосту чергу задоволення
вимог кредиторів; та витрати по оплаті
судового збору в сумі 1 218,00 грн. (одна
тисяча двісті вісімнадцять гривень 00
коп.), які підлягають задоволенню у
першу чергу задоволення вимог
кредиторів.

3. Включити розпоряднику майна
Боржника до реєстру вимог кредиторів
Боржника - приватного вищого
навчального закладу
"ЕКОНОМІКО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ"
(ідентифікаційний код: 31785752,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Щолківська, буд. 2) вимоги в
наступному складі та обсязі:

товариство з обмеженою
відповідальністю "МОСТОБУДІВЕЛЬНИЙ
ЗАГІН № 112" (ідентифікаційний код: 22202218,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Щолківська, буд. 2) в сумі 2
918 076,47 грн. (два мільйони дев'ятсот
вісімнадцять тисяч сімдесят шість
гривень 47 коп.), які складаються: в сумі
804 782,50 грн. (вісімсот чотири тисячі
сімсот вісімдесят дві гривні 50 коп.)
основної заборгованості, які
підлягають задоволенню у четверту
чергу задоволення вимог кредиторів; 3%
річних в сумі 48 156,46 грн. (сорок вісім
тисяч сто п'ятдесят шість гривень 46
коп.), які підлягають задоволенню у
четверту чергу задоволення вимог
кредиторів; інфляційних втрат від
простроченої суми 194 969,79 грн. (сто
дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот
шістдесят дев'ять гривень 79 коп.), які
підлягають задоволенню у четверту
чергу задоволення вимог кредиторів; а
також в сумі 10 359,72 грн. (десять тисяч
триста п'ятдесят дев'ять гривень 72 коп.)
державного мита, які підлягають
задоволенню у четверту чергу
задоволення вимог кредиторів; в сумі 1
859 808,00 грн. (один мільйон вісімсот
п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот вісім
гривень 00 коп.) неустойки, які
підлягають задоволенню у шосту чергу
задоволення вимог кредиторів;

в сумі 7 308,00 грн. (сім тисяч триста вісім
гривень 00 коп.) судового збору,
сплаченого в межах справи № 911/128/14, які
підлягають задоволенню у першу чергу
задоволення вимог кредиторів.

4. Встановити, що особи, вимоги яких
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу в ліквідаційній процедурі.
Відповідне правило не поширюється на
вимоги кредиторів щодо виплати
заробітної плати, авторської
винагороди, аліментів, а також на
вимоги щодо відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян,
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування.

5. Призначити на 26 травня 2014 року
проведення зборів кредиторів Боржника
та на 26 травня 2014 року проведення
зборів комітету кредиторів Боржника;
протокольне рішення зборів кредиторів
про утворення та склад комітету
кредиторів розпоряднику майна
Боржника подати господарському суду
протягом двох днів з дати проведення
зборів кредиторів.

6. Продовжити строк процедури
розпорядження майном Боржника
(встановлений ч. 2 ст. 22 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом")
у справі № 911/128/14 на два місяці.

7. Призначити на 28 липня 2014 року на
17 год. 00 хв. підсумкове засідання суду,
на якому буде винесено ухвалу про
санацію боржника чи постанову про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури, чи
ухвалу про припинення провадження у
справі про банкрутство або ухвалу про
продовження строку процедури
розпорядження майном та відкладення
підсумкового засідання суду, яке
відбудеться за адресою: м. Київ, вул.
Комінтерну, 16, зал № 2.

8. Розпоряднику майна Боржника до
призначеного підсумкового засідання у
справі виконати вимоги п. 7
резолютивної частини ухвали
господарського суду Київської області
від 03 лютого 2014 року у справі в
невиконаній частині, докази чого
надати до 28 липня 2014 року.

9. Зобов'язати Боржника виконати
вимоги п. 1 резолютивної частини ухвали
господарського суду Київської області
від 03 лютого 2014 року у справі № 911/128/14, в
зв'язку з чим надати суду відповідні
документи.

10. Копію ухвали надіслати:
учасникам у справі про банкрутство,
Управлінню з питань банкрутства
Департаменту нотаріату та банкрутства
Міністерства юстиції України.

Суддя
Скутельник П.Ф.