ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.Справа № 922/1295/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Запорізький завод
феросплавів" (м. Запоріжжя) до
Державного проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект" (м. Харків) про
стягнення 38811,85 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Запорізький завод
феросплавів", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з Державного
проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект" на свою користь
заборгованість, яка виникла у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
№12-11/182 на створення (передачу)
науково-технічної продукції, укладеним
між сторонами 01.03.2011 р. Відповідно вимог
позовної заяви, заявлена до стягнення
сума заборгованості становить 38811,85
грн., з яких 36732,78 грн. - сума боргу за
договором; 1563,91 грн. - 3% річних; 515,16 грн. -
інфляційні збитки. Судові витрати
просить суд покласти на відповідача.

30 травня 2014 року за вх. №18116 до
канцелярії суду від представника
відповідача надійшло клопотання про
розгляд справи без участі відповідача,
в якому він також зазначає, що
заперечення на позовну заяву позивача
відсутні, а також просить суд
розглядати дану справу без участі в
судовому засіданні.

Суд, розглянувши клопотання
представника відповідача про розгляд
справи без участі відповідача, вирішив
задовольнити його.

30 травня 2014 року за вх. №18134 до
канцелярії суду від представника
позивача надійшли письмові пояснення
до позовних вимог з додатком.

Також 30 травня 2014 року за вх. №18125 до
канцелярії суду від представника
позивача надійшло клопотання про
розгляд справи без участі представника
позивача.

Суд, розглянувши клопотання
представника позивача про розгляд
справи без участі відповідача, вирішив
задовольнити його.

Представник позивача в судове
засідання 02.06.2014 р. не з'явився. Про час і
місце слухання справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке долучене судом до
матеріалів справи.

Представник відповідача в судове
засідання 02.06.2014 р. не з'явився. Про час і
місце слухання справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке долучене судом до
матеріалів справи.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що оскільки
сторони були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи й відсутність
представників сторін не перешкоджає
розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає, згідно ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, за
можливе розгляд справи за позовної
заявою позивача за наявними у справі і
додатково наданими на вимогу суду
матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

01.03.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством "Запорізький завод
феросплавів" (замовник) та Державного
проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект" (виконавець)
укладено договір №12-11/182 на створення
(передачу) науково-технічної продукції.

Відповідно до п.1.1 договору, замовник
доручає і зобов'язується оплатити
відповідно до п. 2 цього договору, а
виконавець бере на себе виконання і
передачу роботи: "ПС 150 кВ ОАО "ЗФЗ". ТЭО.

Відповідно до п.1.2. договору, зміст,
терміни виконання та вартість окремих
етапів визначаються календарним
планом (додаток № 3), що складає
невід'ємну частину цієї змови.

Згідно п. 1.3., вихідні дані у повному
обсязі вказані замовником у технічному
завданні на проектування.

Відповідно до п. 1.4. договору, приймання
і оцінка якості проектної продукції
здійснюється відповідно до вимог
технічного завдання та ДБН. А.2.2.-3-2004
«Склад, порядок розроблення,
погодження та затвердження проектної
документації для будівництва».

Пунктом 2.1 договору сторони погодили,
що за науково-технічну продукцію за цим
договором замовник в зупиненому
порядку оплачує виконавцю відповідно
до протоколу угоди про договірну ціну
(додаток 2), який є невід'ємною частиною
цього договору і становить 150129,00 грн.
крім того, ПДВ 20% - 30025,80 грн. Загальна
вартість робіт з урахуванням ПДВ 20% -
180154,80 грн.

Згідно п.3.1 договору встановлено
порядок розрахунків сторін
здійснюється з авансовим платежем 70%
від вартості кожного етапу згідно з
календарним планом на підставі рахунку
виконавця.

Відповідно до календарного плану робіт
по договору сторони погодили, що роботи
по договору будуть проходити у 2 етапи.

Пункт 5.2 договору встановлює, що
виконавець одночасно з виконаною в
установленому порядку роботою по
кожному з етапів дійсного договору
направляє замовнику три екземпляри
підписаних зі своєї сторони актів
здачі-приймання виконана робіт,
оформлених у відповідності з вимогами
п.2.4 "Положення про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку" від 24.05.1995р. №
88.

13.05.2011 року сторони підписали акт
здачі-приймання науково-технічної
продукції по договору № 52/05-11 (за 1 етап
робіт), відповідно до якого виконана
науково-технічна продукція
задовольняє умовам договору.

15.08.2011 року відповідач виставив
позивачу рахунок № 567 за другий етап
робіт по договору на суму 73465,56 грн.

26.08.2011 року ПАТ "Запорізький завод
феросплавів", відповідно до платіжного
доручення № 184855, здійснило авансовий
платіж за 2 етап робіт за Договором у
сумі 73465,56 грн.

23.08.2012 року ПАТ "Запорізький завод
феросплавів" та ДПІ "Укрмережпроект"
уклали угоду про розірвання договору №
12-11/182 від 01.03.2011 року (далі - угода).

Відповідно до п.1 угоди, у зв'язку з
істотною зміною обставин, якими
сторони керувались під час укладання
договору № 12-11/182 від 01.03.2011 року,
сторони дійшли згоди про розірвання
відповідного договору на стадії
початку виконання 2-го етапу робіт, а
саме етапу надходження авансу за 2 етап
робіт. Договір буде вважатися
розірваним після виконання п.2 цієї
угоди.

П.2 угоди встановлює, що сторони дійшли
згоди щодо повернення виконавцем
авансового платежу за 2 етап робіт по
договору № 12-11/182 від 01.03.2011 року у
розмірі 73465,56 грн. у наступні строки:

1) 1 етап-до 10.09.2012 року-36 732,78 грн.;

2) 2 етап - до 10.10.2012 року - 36 732,78 грн.

Тобто, 23.08.2012 року сторони погодили, що
договір буде вважатися розірваним
після повернення відповідачем 73 465,56
грн., що були перераховані позивачем
відповідно до платіжного доручення №
184855 від 26.08.2011 року.

26.09.2012 року відповідач, з порушенням
вимог угоди про розірвання договору
щодо строку повернення авансового
платежу, повернув позивачу 36 732,78 грн. (1
етап згідно вимог угоди про розірвання
договору).

З матеріалів справи вбачається, що 2
етап повернення авансового платежу
згідно умов угоди про розірвання
договору відповідачем до теперішнього
часу виконано не було.

В порядку досудового врегулювання
спору, відповідно до частини 2 ст. 6
Господарського процесуального кодексу
України, позивачем на адресу
відповідача було надіслано листи №20-0003
від 04.02.2013 р. та №200060 від 07.05.2013 р. з
вимогою погасити наявну
заборгованість, однак жодної відповіді
на зазначені листи позивачем отримано
не було, що стало підставою для
звернення позивача з позовом до суду з
даним позовом.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Майново-господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають на
підставі договорів (ст. 179 Цивільного
кодексу України) і сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору (ст. 627
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною першою ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо в
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями, а
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
і ст. 193 Господарського кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення
заборгованості за договором №12-11/182 на
створення (передачу) науково-технічної
продукції від 01.03.2011 р. в сумі 36732,78 грн.
правомірна та обґрунтована, тому
підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок 3% річних, суд дійшов
висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
1563,91 грн. підлягає задоволенню як
правомірна.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок суми інфляційних збитків,
суд дійшов висновку, що позовна вимога
щодо стягнення з відповідача
інфляційних витрат в розмірі 515,16 грн.
підлягає задоволенню як правомірна.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 15, 22, 33, 43, 44, 49, 75,
82-85, Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного
проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект" (61050, м. Харків,
Червоношкільна наб., 2; ;
МФО 351005, р/р № 2300 в ПАТ
"УкрСиббанк") на користь Публічного
акціонерного товариства "Запорізький
завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя,
вул. Діагональна, 11; ; МФО
305299, р/р № 9045 в ПАТ КБ "Приватбанк"
м. Дніпропетровська) заборгованість в
розмірі 36732,78 грн., 3% річних в розмірі
1563,91 грн.; інфляційні збитки в розмірі
515,16 грн. та витрати по сплаті судового
збору в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.06.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова