ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

04.06.2014
Справа № 907/371/14

Розглянувши матеріали справи

За позовом Державного підприємства
"Воловецьке лісове господарство", смт.
Воловець

До відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, с. Підполоззя
Воловецького району

Про стягнення 136633,91 грн., з яких 135405,98
грн. основний борг за лісопродукцію,
957,12 грн. річні (3%), 270,81 грн. втрати від
інфляції

Головуючий суддя Якимчук Л.М.

За участю представників сторін:

Від позивача - Повідайчик О.М.,
представник по дов. від 10.12.2013;

Від відповідача - не з'явився;

Суть спору: Позивач, Державне
підприємство "Воловецьке лісове
господарство", смт. Воловець, звернувся
до суду з позовом до відповідача,
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.
Підполоззя Воловецького району, про
стягнення 136633,91 грн., з яких 135405,98 грн.
основний борг за лісопродукцію, 957,12
грн. річні (3%), 270,81 грн. втрати від
інфляції.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги повністю з підстав,
вказаних у позовній заяві.

Зазначає, що заборгованість у розмірі
136633,91 грн. повністю підтверджена
матеріалами справи, зокрема, Договором
купівлі-продажу №72 від 03.04.2008,
Товарно-транспортними накладними
№071076 від 02.12.2008, №071094 від 02.12.2008, №071095
від 03.12.2008, №0710196 від 03.12.2008, №071098 від
02.12.2008, №071400 від 29.12.2008, №071416 від 13.12.2008,
№071418 від 01.12.2008, №071419 від 15.12.2008, №071425
від 16.12.2008, №071427 від 07.12.2008, №071444 від
25.12.2008, №071445 від 25.12.2008, №071446 від 25.12.2008,
№071447 від 26.12.2008, №071448 від 26.12.2008, №071449
від 29.12.2008, №071450 від 27.12.2008, №071451 від
27.12.2008, №071452 від 27.12.2008, №071453 від 27.12.2008,
№071454 від 27.12.2008, №071455 від 29.12.2008, №071456
від 29.12.2008, №071457 від 29.12.2008, №071458 від
29.12.2008, №071459 від 29.12.2008, №071460 від 29.12.2008,
№071461 від 29.12.2008, №071467 від 29.12.2008, №071462
від 31.12.2008, №071463 від 31.12.2008, №071468 від
31.12.2008, №071464 від 05.01.2009, №071465 від 06.01.2009,
№071466 від 06.01.2009, №071479 від 17.12.2008,
Претензією від 12.12.2013, Рахунком від
12.12.2013, а також розрахунком позовних
вимог.

Відповідач явку свого уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив. Разом з тим, подав до суду
заяву про застосування строків
позовної давності, у зв'язку з тим, що
вся лісопродукція поставлена з грудня
2008 року по січень 2009 року, тому
позивачем пропущено трирічний строк
позовної давності, передбачений ст. 257
Цивільного кодексу України. На
підставі наведеного, просить суд
відмовити у позові повністю.

Представник позивача вважає причини
пропуску строку позовної давності
поважними, оскільки Рахунок та
Претензію (у розумінні ст. 530 Цивільного
кодексу України) отримано відповідачем
20 грудня 2013 року, відтак обов'язок
сплати виник у нього 31.12.2013, а перебіг
строку позовної давності розпочався
01.01.2014. Ще однією поважною причиною
пропуску строку позовної давності
представник позивача вважає те, що
Постанова про відмову у порушенні
кримінальної справи від 19.03.2011 щодо
ОСОБА_2 по факту заволодіння ввіреним
йому майном отримана у грудні 2013 року. З
огляду на викладене, просить суд
захистити його порушене право.

Заслухавши представника позивача,
вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у спорі укладено договір
купівлі-продажу №72 від 03.04.2008, за
умовами якого позивач продає, а
відповідач купує товар (лісопродукцію).

Відповідно до п. 2.1 договору оплата
отриманого товару здійснюється шляхом
повної передоплати згідно
виставленого продавцем
рахунку-фактури на відповідну партію
товару у десятиденний термін.

Матеріалами справи, зокрема,
товарно-транспортними накладними №071076
від 02.12.2008, №071094 від 02.12.2008, №071095 від
03.12.2008, №0710196 від 03.12.2008, №071098 від 02.12.2008,
№071400 від 29.12.2008, №071416 від 13.12.2008, №071418
від 01.12.2008, №071419 від 15.12.2008, №071425 від
16.12.2008, №071427 від 07.12.2008, №071479 від 17.12.2008,
повністю підтверджено факт отримання
відповідачем лісопродукції на
загальну суму 51336, 15 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Враховуючи те, що позивач не
скористався умовами договору щодо
відвантаження товару тільки у випадку
повної передоплати, суд вважає, що до
правовідносин, які склалися між
сторонами (у частині моменту
виникнення обов'язку оплатити товар)
слід керуватися наведеним положенням
закону (ст. 692 Цивільного кодексу
України).

Представником відповідача подано
заяву про застосування строку позовної
давності, яка підлягає до застосування,
з огляду на наведене.

Відповідно до ч.1 ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 цього кодексу
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила; за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За приписами пункту 4.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року N 10 „Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" за
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання (абзац другий
частини п'ятої статті 261 ЦК України),
тобто після закінчення: або
передбаченого частиною другою статті
530 ЦК України семиденного строку від
дня пред'явлення вимоги; або
передбаченого іншим актом цивільного
законодавства чи договором іншого
пільгового строку, в який боржник має
виконати зобов'язання.

Оскільки, для правовідносин
купівлі-продажу спеціальною статтею
для визначення моменту виникнення
обов'язку оплати товару є ст. 692
Цивільного кодексу України
(враховуючи, що договір у даному
випадку передбачає повну передоплату),
то строк позовної давності для
звернення до суду з даним позовом сплив
у грудні 2011 року - січні 2012 року.

Відповідно до ст. 267 цього кодексу
позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення;
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року N 10 „Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Враховуючи те, що матеріалами справи
повністю підтверджено отримання
відповідачем товару на загальну суму
51336,15 грн., тобто наявність порушеного
права позивача, а також подання
відповідачем заяви про застосування
строку позовної давності (який сплив у
грудні 2011 року - січні 2012 року), суд
дійшов висновку про підставність його
застосування у частині стягнення 51336,15
грн., відтак відмовляє у задоволенні
позову у цій частині відповідно до
наведених положень закону за спливом
строку позовної давності.

У частині стягнення основного боргу у
розмірі 84069,83 грн. належить відмовити,
оскільки товарно-транспортні накладні
№071444 від 25.12.2008, №071445 від 25.12.2008, №071446
від 25.12.2008, №071447 від 26.12.2008, №071448 від
26.12.2008, №071449 від 29.12.2008, №071450 від 27.12.2008,
№071451 від 27.12.2008, №071452 від 27.12.2008, №071453
від 27.12.2008, №071454 від 27.12.2008, №071455 від
29.12.2008, №071456 від 29.12.2008, №071457 від 29.12.2008,
№071458 від 29.12.2008, №071459 від 29.12.2008, №071460
від 29.12.2008, №071461 від 29.12.2008, №071467 від
29.12.2008, №071462 від 31.12.2008, №071463 від 31.12.2008,
№071468 від 31.12.2008, №071464 від 05.01.2009, №071465
від 06.01.2009, №071466 від 06.01.2009 не містять
підпису та відтиску печатки
відповідача, відтак не можуть
слугувати належними та допустимими
доказами отримання ним товару на
вказану суму.

Стосовно нарахованих позивачем річних
(3%) у розмірі 957,12 грн. та інфляційних
втрат у розмірі 270,81 грн., то у цій
частині позову також належить
відмовити з огляду на ст. 266 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Доводи представника позивача стосовно
поважності пропуску позовної давності
у зв'язку з отриманням позивачем
Постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи від 19.03.2011 щодо
ОСОБА_2 у грудні 2013 року належить
відхилити, оскільки з вказаної
Постанови вбачається, що перевірку
слідчими органами було проведено саме
з ініціативи позивача, тобто останній
володів інформацією стосовно
проведення такої, відтак не був
позбавлений можливості звернутися до
міліції для отримання інформації
стосовно порушення кримінальної
справи щодо ОСОБА_2 раніше, ніж у грудні
2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України і може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.06.2014.

Суддя
Л. М. Якимчук