ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.
Справа № 917/266/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М.,
суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Немирів,
Вінницька область (вх. №1311 П/3) на
рішення господарського суду
Полтавської області від 17.04.14 у справі
№ 917/266/14

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Немирів, Вінницька область

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "Прогрес",
с. Майорщина, Гребінківський район,
Полтавська область

про стягнення 65765,32 грн

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, м. Немирів, Вінницька область,
звернувся до господарського суду
Полтавської області з позовною заявою
про стягнення з відповідача,
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Прогрес",
с. Майорщина, Гребінківський район,
Полтавська область, заборгованість в
сумі 65765,32 грн., з яких 50000,00 грн.
основного боргу, 15765,32 грн. пені.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 17.04.2014 року у
справі № 917/266/14 (суддя Безрук Т.М.) в
задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням
господарського суду першої інстанції
не погодився звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

В обґрунтування викладених вимог
позивач посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи. При
цьому позивач зазначає, що підписаний
між сторонами акт виконаних робіт, а
також часткове добровільне виконання
відповідачем свого обов'язку щодо
сплати коштів за монтаж та
пусконалагоджування доїльних
установок позивачу, відсутність
будь-яких претензій чи зауважень з боку
відповідача до позивача щодо виконання
останнім своїх обов'язків за договором
на протязі дії договору є належним
підтвердженням прийняття відповідачем
результатів виконаної роботи
позивачем.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу з наведеними позивачем доводами
не погоджується, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
оскаржуване рішення - без змін.
Відповідач стверджує, що наданий
позивачем акт не може бути належним
доказом виконання робіт за договором,
оскільки не містить дати його
складання, змісту договірних операцій,
посилання на договір № 78 від 24.03.2011 р., в
зв'язку з чим відповідач вважає, що акт
виконання робіт згідно п. 5.1 договору не
складався та відповідачу не
направлявся. Крім того, відповідач
також вважає накладну № 20 від 13.05.2011 р.
неналежним доказом виконання
позивачем робіт з монтажу установок.

04.06.2014 р. позивач звернувся до суду
апеляційної інстанції з клопотанням, в
якому просив суд розглянути справу за
відсутності його представника,
враховуючи той факт, що позивач в
повній мірі підтримує доводи викладені
в апеляційній скарзі.

Відповідач в призначене судове
засідання 10.06.2014 р. не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення сторін про час
та місце розгляду справи, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу без участі представників сторін
за наявними у ній матеріалами у
відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши повноту встановлених
судом обставин справи та наданих
сторонами в підтвердження обставин
справи доказів, надану в рішенні суду
їх юридичну оцінку, дослідивши
матеріали справи та правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги позивача, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(позивачем) та Сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю "Прогрес"
(відповідачем) був укладений договір №
78 від 24.03.2011р., відповідно до умов якого
відповідач (покупець) замовляє, а
позивач (продавець відвантажує доїльну
установку УДЛ-12 (без вакуумної
установки та доїльної апаратури),
виконує роботи по монтажу та
пусконалагоджуванню, проводить
доставку доїльної установки в
кількості 2 штуки покупцю в село
Майорщина Гребінківськоо району
Полтавської області.

Звертаючись до господарського суду,
позивач посилався на те, що він передав
відповідачу доїльну установку
вартість якої разом з монтажем та
доставкою становить 288282,48 грн. за
накладною № 20 від 13.05.2011р. та актом (без
номера та дати), проте відповідач
перерахував позивачу грошові кошти в
розмірі 238282,48 грн., у тому числі 218282,48
грн. - за доїльну установку та 20000,00 грн. -
часткова плата за встановлення
доїльної установки, що підтверджується
виписками з банківського рахунку
позивача від 08.04.2011р., від 23.06.2011р.,
13.09.2011р., 29.12.2011р. (а.с.16-19).

Таким чином, за даними позивача у
відповідача обчислюється
заборгованість в розмірі 50000,00 грн.

18.012013р. позивач направив відповідачу
претензію про сплату заборгованості
сумі 50000,00 грн. та акт звірки
розрахунків, що підтверджується
поштовим чеком від 18.01.2013р. № 2745, описом
вкладення у цінний лист від 18.01.2013р.,
повідомленням про вручення поштового
відправлення від 18.01.2013р. (а.с.20, 21, 61-63).

Однак, відповідач вимоги претензії не
виконав, суму боргу не сплатив, що стало
підставою звернення позивача до
господарського суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем у відповідності з
умовами п. 2.2 договору не доведено
належними доказами факту передачі
відповідачу результатів виконаної
роботи чи факту повідомлення
відповідача про готовність роботи для
її приймання. При цьому суд вважав, що
надана позивачем накладна № 20 від
13.05.2011р. та акт без номеру та дати не
можуть бути належними доказами
виконання робіт за договором, а
підстави для застосування положень п.
5.2 договору щодо необґрунтованої
відмови від прийняття робіт відсутні,
оскільки позивач не надав доказів
повідомлення відповідача про
закінчення робіт та готовність до їх
здачі відповідачу. Таким чином,
встановивши той факт, що акт виконаних
робіт згідно з п. 5.1 договору позивачем
не складався та відповідачу не
направлявся, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції та вважає, що оскаржуване
рішення не відповідає положенням ст. 84
ГПК України, оскільки викладені
висновки суду ґрунтуються на
невідповідності фактів та обставинах,
які суд першої інстанції помилково
визнав встановленими, а також в основу
рішення судом покладені докази, яким
господарський суд не надав належної
юридичної оцінки, а надано перевагу
позиції відповідача без належного
документального обґрунтування, яку
прийнято судом як достовірний доказ на
підтвердження викладених в рішенні
обставин. Судом також, в порушення
вимог Господарського процесуального
кодексу України, не звернуто увагу та
не досліджено у повному обсязі надані
позивачем докази в їх сукупності на
підтвердження фактичного виконання
робіт за договором, що призвело до
помилкових висновків про відсутність
правових підстав для оплати
відповідачем вартості виконаних
позивачем робіт.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила, що
24.03.2011 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивачем)
та Сільськогосподарським товариством
з обмеженою відповідальністю "Прогрес"
(відповідачем) був укладений договір №
78, відповідно до умов якого відповідач
(покупець) замовляє, а позивач
(продавець відвантажує доїльну
установку УДЛ-12 (без вакуумної
установки та доїльної апаратури),
виконує роботи по монтажу та
пусконалагоджуванню, проводить
доставку доїльної установки в
кількості 2 штуки покупцю в село
Майорщина Гребінківськоо району
Полтавської області.

Згідно п. 3.1 договору даний договір діє
до 31 грудня 2011 року та повного
виконання даного договору.

Вартість однієї доїльної установки
становить 144141,24 грн. без ПДВ. Вартість
договору - 288282,48 грн. без ПДВ (п. 1.2
Договору);

Згідно п. 2.1, п. 2.2 договору оплата за
доїльну установку та виконані роботи
здійснюється в безготівковій формі.
Порядок розрахунків: 50% покупець
оплачує продавцю після доставки
доїльної установки в господарство, 50%
покупець оплачує продавцю після
підписання акту виконаних робіт на
протязі трьох банківських днів.

Тобто, умовами договору передбачено, що
відповідач мав сплатити 50% від вартості
договору, що складає 144141,41 грн. після
доставки доїльних установок, а решту
(144141,41 грн.) лише після того, як позивач
виконує належним чином весь обсяг
робіт передбачений умовами договору.

Матеріали справи свідчать про те, що
платіжним дорученням від 12.04.2011 р.
відповідач перерахував на рахунок
позивача 145282,48 грн. за доїльну
установку УДЛ-12 згідно рахунку № 32 від
24.03.2011 р. (а.с. 16).

Платіжним дорученням від 23.06.2011 р.
відповідач перерахував позивачу 43000,00
грн. за доїльну установку УДЛ-12 згідно
рахунку № 32 від 24.03.2011 р. (а.с. 17).

Також, платіжним дорученням від 13.09.2011
р. відповідач перерахував позивачу
20000,00 грн. в якості часткової плати за
встановлення доїльної установки
згідно рахунку № 32 від 24.03.2011 р. (а.с. 18)
та платіжним дорученням від 29.12.2011 р.
відповідач перерахував позивачу ще
30000,00 грн. за доїльну установку згідно
рахунку № 32 від 24.03.2011 р.

Таким чином, відповідач всього
перерахував відповідачу грошові кошти
в розмірі 238282,42 грн., у тому числі 218282,48
грн. за доїльну установку та 20000,00 грн.
часткову плату за встановлення
доїльної установки.

Згідно видаткової накладної № 20 від
13.05.2011 р. позивач поставив відповідачу
доїльну установку УДЛ-12 (без вакуумної
установки і доїльної апаратури) з
монтажем і доставкою в господарство) в
кількості 2-х одиниць загальною
вартістю 288282,48 грн. (а.с. 14).

Крім того, на підтвердження виконання
робіт за договором позивачем надано до
матеріалів справи копію акту виконаних
робіт, який підписано представником
позивача та представниками
відповідача щодо прийняття робіт
відповідачем без жодних зауважень (а.с.
15).

Відповідач факт поставки доїльної
установки не заперечує, але
посилається на те, що позивач не
виконав свої зобов'язання щодо
виконання робіт з монтажу та
пусконалагодженню доїльної установки
УДЛ-12, стверджує, що акт виконання робіт
згідно п. 5.1 договору не складався та
відповідачу не направлявся. Крім того,
відповідач також вважає накладну № 20
від 13.05.2011 р. неналежним доказом
виконання позивачем робіт з монтажу
установок.

З приводу наведених відповідачем
доводів колегія суддів зазначає
наступне.

Так, відповідно до п. 5.1 договору
виконання робіт позивачем вважається
закінченим після представлення та
приймання відповідачем виконаних
робіт та підписання акту виконаних
робіт.

При цьому, жодних вимог щодо оформлення
чи наявності будь-яких обов'язкових
реквізитів акту виконаних робіт ані
договором, ані чинним законодавством
України не передбачено, а також не
передбачено будь-яких правових
наслідків у разі недотримання певної
форми та змісту при складанні акту
виконаних робіт.

При цьому слід зазначити, що
нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Що ж до актів
ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані. Акт державного чи іншого
органу - це юридична форма рішень цих
органів, тобто офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання
тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Однак, передбачений умовами договору
акт приймання виконаних робіт не
містить наведених характеристик, а
лише являється доказом на
підтвердження певних обставин, в
даному випадку, передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником,
що може бути враховано в сукупності з
іншими доказами по справі з наданням
йому відповідної оцінки.

Отже, при дослідженні та наданні
правової оцінки наданого позивачем
акту виконаних робіт, суд апеляційної
інстанції виходить з наявних у справі
доказів та обставин справи в їх
сукупності відповідно до ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України.

Положеннями ст.ст. 32, 34, 36 ГПК України
унормовано, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Письмовими доказами є
документи i матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Колегія суддів звертає увагу, що даний
акт виконаних робіт підписаний з боку
відповідача без жодних зауважень, а
часткова сплата відповідачем грошових
коштів на протязі 2011 року в розмірі
238282,48 грн., що складає більш ніж 80% від
суми договору, в тому числі за монтаж та
пусконалагоджування доїльних
установок, є підтвердженням прийняття
відповідачем результатів виконаної
позивачем роботи.

Колегія суддів відхиляє заперечення
відповідача щодо неналежності акту
виконаних робіт, як доказу на
підтвердження виконання позивачем
робіт з монтажу та пусконалагоджування
доїльних установок, оскільки наявність
недоліків в оформленні акту виконаних
робіт щодо відсутності дати його
складання та посилання на зміст
договірних робіт не позбавляє його
доказової сили разом з іншими
документами на підтвердження
виконання позивачем своїх зобов'язань
за договором.

Посилання відповідача на акт щодо
недоліків в роботі доїльної установки
від 18.01.2012 р. (а.с. 70), як на підставу
неналежного виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
вказаний акт складений відповідачем
одноособово та з приводу недоліків в
роботі вакуумної установки та доїльної
апаратури, тоді як згідно п. 1.1 договору
позивач зобов'язався поставити
позивачу доїльну установку саме без
вакуумної установки та доїльної
апаратури, а тому висунуті
відповідачем претензії не мають
відношення до предмету договору.

Жодних інших недоліків щодо
неналежного виконання позивачем своїх
обов'язків за договором, а також
претензії з приводу якості доїльної
установки з вини позивача відповідачем
не заявлялось, а тому твердження
відповідача про незакінчену позивачем
роботу не мають належного
документального обґрунтування.

Отже, з огляду на викладені вище
обставини, висновки суду першої
інстанції щодо недоведеності факту
передачі відповідачу результатів
робіт, що були виконані позивачем
згідно договору, не відповідають
обставинам справи.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
р. № 6 «Про судове рішення», рішення
господарського суду повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження і
оцінки судом належних та допустимих
доказів у конкретній справі. При цьому
необхідно мати на увазі, що згідно зі
статтею 43 ГПК наявні докази підлягають
оцінці у їх сукупності, і жодний доказ
не має для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З'ясувавши всі обставини справи,
дослідивши наявні у справі матеріали,
виходячи з принципу законності та
справедливості, колегія суддів дійшла
висновку, що факт виконання позивачем
своїх зобов'язань за договором з
поставки, монтажу та
пусконалагоджування доїльних
установок за договором № 78 від 24.03.2011 р.
на загальну суму 288282,48 грн. є доведеним.
Враховуючи наявність доказів
часткової сплати відповідачем в
розмірі 238282,48 грн., загальна
заборгованість за даним договором
складає 50000,00 грн.

Враховуючи, що вказана сума боргу в
розмірі 50000,00 грн. відповідачем
фактично не спростована, відповідач не
надав суду доказів погашення суми
боргу, а також враховуючи, що згідно ст.
526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, тому позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 50000,00 грн.
основного боргу є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлена до
стягнення пеня в розмірі 15765,32 грн. за
період з 30.12.2011 р. по 17.02.2014 р. на підставі
п. 7.2 договору за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Так, згідно п. 7.2 договору у випадку
несвоєчасної оплати виконаних робіт,
покупець сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості несплаченого обсягу за
кожен день прострочення.

Відповідно до п. 2.2 договору 50% покупець
оплачує продавцю після доставки
доїльної установки в господарство, 50%
покупець оплачує продавцю після
підписання акту виконаних робіт на
протязі трьох банківських днів.

Проте, наданий позивачем до матеріалів
справи акт виконаних робіт не містить
дати складання та підписання, а з
наданих позивачем документів не
можливо встановити дату прострочення
відповідачем зобов'язання з оплати
виконаних позивачем робіт. За таких
обставин, колегія суддів відмовляє в
задоволенні позовних вимог в
зазначеній частині за
необґрунтованістю як періоду
нарахування, так і розміру заявленої до
стягнення пені.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для часткового
задоволення апеляційної скарги
позивача у зв'язку з її юридичною та
фактичною обґрунтованістю і наявності
фактів для скасування оскаржуваного
рішення з прийняттям нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34,
43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. ст. 104, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Немирів,
Вінницька область задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 17.04.14 у справі
№ 917/266/14 скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити
частково.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Прогрес" (37420, с.
Майорщина, Гребінківський район,
Полтавська область , вул.
Дзержинського, б. 1, р/р 1 в ПАТ
«Полтава банк», МФО 331489, ) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р/р
НОМЕР_2 в головному офісі ПАТ
«Укрсоцбанк», м. Київ, МФО 300023, код
ЄДРПОУ НОМЕР_1) 50000,00 грн. основного
боргу, 1388,52. судових втрат за розгляд
позовної заяви, 694,26 грн. витрат по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги.

В частині стягнення пені в сумі 15765,32
грн. в позові відмовити.

Доручити господарському суду
Полтавської області видати
відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 12 червня 2014 року

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Білецька А.М.

Суддя
Гребенюк Н. В.