КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р. Справа№ 910/22889/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Суліма В.В.

За участі представників:

від позивача: Поддимай.А.Б. -
представник

від відповідача: Сідненко О.Л. -
представник

від третьої особи: Поддимай.А.Б. -
представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Арма»

на рішення Господарського суду міста
Києва

від 17.03.2014 року

у справі №910/22889/13 (головуючий суддя:
Васильченко Т.В. суддя: Босий В.П.
суддя: Марченко О.В. )

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Арма»

до Фонду державного майна України

Третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Закрите акціонерне
товариство «Туристично -оздоровчий
комплекс «Польот»

про відшкодування збитків в сумі 9 662
151,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Арма» звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Фонду державного майна
України про відшкодування збитків в
сумі 9 662 151,72 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 року у справі № 910/22889/13
у задоволені позивних вимог ТОВ «Арма»
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, ТОВ «Арма» звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 року у справі № 910/22889/13
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги ТОВ «Арма» задовольнити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у
оскаржуваному рішенні суд першої
інстанції не повно з'ясував обставини
справи та прийшов до хибного висновку
про відсутність порушень в діях Фонду
державного майна України, а отже
неправомірність дій відповідача
полягає у неприпустимому порушенні
права власності юридичної особи шляхом
позбавлення її цієї власності у спосіб
не передбачений законом.

Апелянт посилається на те, що
Господарський суд м.Києва в порушення
вимог Конституції України, Цивільного
кодексу України, Закону України «Про
акціонерні товариства» неповного
з'ясував обставини справи відносно
неправомірності дій Фонду державного
майна України при виході його з ЗАТ
«ТОК «Польот».

Суд першої інстанції не повно з'ясував
обставини справи та прийшов до хибного
висновку про те, що видання наказу №496
від 15.04.2010 не завдає шкоди ТОВ «Арма».

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 27.05.2014.

Представник відповідач письмового
відзиву на апеляційну скаргу не надав,
однак у судовому засіданні проти її
доводів заперечував вважаючи її
безпідставною, а рішення суду є
законним, обґрунтованим, та таким, що
підлягає залишенню без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Наказом від 10.10.2002 №1791 «Про участь
Фонду державного майна України у
закритому акціонерному товаристві
«Туристично-оздоровчий комплекс
«Польот» Фонд державного майна України
виступив засновником закритого
акціонерного товариства «ТОК «Польот».

У зв'язку з цим та на підставі протоколу
№1 від 15.10.2002 установчих зборів
акціонерів ЗАТ «ТОК «Польот» позивач
та відповідач уклали установчий
договір і затвердили Статут ЗАТ «ТОК
«Польот» (далі - товариство).

Розділом 4 Установчого договору «Про
створення та діяльність ЗАТ «ТОК
«Польот» засновники визначили, що ФДМУ
у статутний фонд ЗАТ «ТОК «Польот»
передає нерухоме майно, а саме будівлі
і споруди Спеціалізованого
санаторію-профілакторію «Польот» на
загальну суму 3479000 грн., що складає 49%
акцій товариства, а ЗАТ «Арма» сплачує
вартість акцій шляхом внесення
грошових коштів загальною сумою 3621000
грн., що відповідає 51% статутного фонду
товариства. Аналогічний розподіл акцій
передбачено також статутом третьої
особи.

На виконання умов установчого договору
до статутного фонду товариства позивач
сплатив грошові кошти у розмірі 3621000
грн., що підтверджується платіжними
дорученнями №653 від 07.11.2002, №394 від
12.11.2003, №414 від 05.12.2003, №415 від 05.12.2003.

Фонд державного майна України 15.10.2002
згідно акту приймання-передачі вніс до
статутного фонду товариства нерухоме
майно загальною вартістю 3479000 грн.

Таким чином, статутний фонд ЗАТ «ТОК
«Польот» становить 7100000,00 грн., який
поділено на 7100000 простих іменних акцій
номінальною вартістю 1 грн. кожна (п. 6.1
Статуту Товариства). Позивач є
власником 3621000 акцій ЗАТ «ТОК «Польот»
номінальною вартістю 1 грн. за одну
акцію, що складає 51% статутного
капіталу товариства, а відповідач є
власником 3479000 акцій ЗАТ «ТОК «Польот»
номінальною вартістю 1 грн. за одну
акцію, що складає 49% статутного
капіталу товариства (п. 6.2. Статуту
Товариства).

Втім, 15.04.2010 відповідач прийняв наказ
№496 «Про скасування наказу Фонду
державного майна України від 10.10.2002 №1791
«Про участь Фонду державного майна
України у ЗАТ «ТОК «Польот».

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Арма», вважає дії
Фонду державного майна України по
скасуванню наказу від 10.10.2002 №1791
незаконними та такими, що спричинили
йому збитки, у розмірі його внеску в
статутний фонд товариства, оскільки
відповідач фактично неправомірно
розпорядився об'єктами нерухомості ЗАТ
«ТОК «Польот» шляхом видання наказу №
496 від 15.04.2010, у зв'язку з чим звернувся
до суду з даним позовом в порядку ч. 1 ст.
1166 Цивільного кодексу України.

Фонд державного майна України, в свою
чергу, заперечив проти позову оскільки
його дії по прийняттю наказу №496 від
15.04.2010 є законними, що встановлено
судовими рішеннями.

Оцінивши подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов наступних
висновків.

Згідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Втім, для настання відповідальності
необхідна наявність складу
правопорушення, а саме: а) наявність
шкоди, б) протиправна поведінка
заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок
між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може
виявлятися у прийнятті нею
неправомірного рішення або у
неправомірній поведінці (діях або
бездіяльності). Протиправною у
цивільному праві вважається поведінка,
яка порушує імперативні норми права
або санкціоновані законом умови
договору, внаслідок чого порушуються
права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна
шкода, що виражається у зменшенні майна
потерпілого в результаті порушення
належного йому майнового права, та (або)
применшенні немайнового блага (життя,
здоров'я тощо). У відносинах, що
розглядаються, шкода -це не тільки
обов'язкова умова, але й міра
відповідальності, оскільки за
загальним правилом статті, що
коментується, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі. Мова
йде про реальну шкоду та упущену вигоду
(ст. 22 Цивільного кодексу України).

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою особи та завданою шкодою є
обов'язковою умовою відповідальності,
яка передбачає, що шкода стала
об'єктивним наслідком поведінки
завдавала шкоди.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди. Відсутність у діях
особи умислу або необережності
звільняє її від відповідальності, крім
випадків, коли за нормами ЦК
відповідальність настає незалежно від
вини.

Особливістю деліктної
відповідальності за завдану шкоду є
презумпція вини.

Згідно до ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу
України особа, яка завдала шкоду,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини. Тобто відсутність вини у
завданні шкоди повинен доводити сам
завдавач шкоди.

Відповідно ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки) або доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Статтею 56 Конституції України
закріплено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
свої повноважень.

Фонд державного майна України є
центральним органом виконавчої влади
України із спеціальним статусом, який у
своїй діяльності керується
Конституцією України, законодавчими
актами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України, а
також тимчасовим положенням про Фонд
державного майна України, затвердженим
постановою Верховної Ради України від 7
липня 1992 року.

Пунктами 1, 6 вказаного тимчасового
положення затверджено, щофонд є
державним органом, який здійснює
державну політику в сфері приватизації
державного майна, виступає
орендодавцем майнових комплексів, що є
загальнодержавною власністю та має
право видавати в межах своєї
компетенції нормативні документи,
обов'язкові для виконання органами
державної виконавчої влади, іншими
юридичними особами, контролювати їх
виконання.

15.04.2010 Фонд державного майна України, як
державний орган, в межах своїх
повноважень прийняв наказ №496 «Про
скасування наказу Фонду державного
майна України від 10.10.2002 №1791 «Про
участь Фонду державного майна України
у Закритому акціонерному товаристві
«ТОК «Польот».

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Арма» вважає, що дії
Фонду державного майна України по
скасуванню наказу від 10.10.2002 №1791 є
незаконними, у зв'язку з чим йому
завдано збитків.

Як зазначено Статтею 1173 Цивільного
кодексу України встановлено, що шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу
України є спеціальними і передбачають
певні особливості, характерні для
розгляду справ про деліктну
відповідальність органів державної
влади та посадових осіб, які відмінні
від загальних правил деліктної
відповідальності. Так, зокрема, цими
правовими нормами передбачено, що для
застосування відповідальності
посадових осіб та органів державної
влади наявність вини не є обов'язковою.
Втім, цими нормами не заперечується
обов'язковість наявності інших
елементів складу цивільного
правопорушення, які є обов'язковими для
доказування у спорах про стягнення
збитків.

Таким чином, предметом доказування у
даній справі є факти неправомірних дій
(бездіяльності) органу державної влади
при прийнятті відповідного рішення
шляхом видання наказу, виникнення
шкоди та причинний зв'язок між
неправомірними діями (бездіяльністю)
органу державної влади і заподіянням
шкоди.

При цьому, неправомірність дій
(бездіяльності) органу державної влади
має підтверджуватись належними
доказами, зокрема, відповідним
рішенням суду, яке може мати
преюдиційне значення для справи про
відшкодування збитків. (аналогічна
правова позиція наведена в постанові
Верховного Суду України від 25.10.2005 у
справі № 32/421).

Наказом Фонду державного майна України
№496 від 15.04.2010 «Про скасування наказу
від 10.10.2002 № 1791 «Про участь Фонду
державного майна України у Закритому
акціонерному товаристві «ТОК «Польот»
є чинним і його невідповідність
законодавству у визначеному порядку не
встановлена.

З матеріалів справи вбачається що,
постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 08.04.2011, яка залишена
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2012, відмовлено в позові про
визнання протиправним та скасування
наказу Фонду державного майна України
№496 від 15.04.2010 «Про скасування наказу
ФДМУ від 10.10.2002 № 1791 «Про участь Фонду
державного майна України у Закритому
акціонерному товаристві «ТОК «Польот»,
з підстав того, що наказ прийнятий
згідно до діючого законодавства, у тому
числі угоди між Україною та Російською
Федерацією про взаємне визнання прав
та регулювання відносин власності від
15.01.1993 та необхідних документів, а саме:
документів РФ про підтвердження за
російською стороною прав власності на
санаторій - профілакторій «Польот» та
доручення прем'єр-міністра України від
25.03.2010 №14187/1/1-10. При цьому, доводи про
протиправність вказаного наказу, як
такого, що суперечить Конституції та
законам України, прийнятий у спосіб, що
не передбачений чинними
нормативно-правовими актами та порушує
права і законні інтереси суб'єктів
господарювання визнані безпідставними
і неспроможними.

В діях відповідача протиправних дій
немає, за твердженням позивача у
виданні ним наказу № 496 від 15.04.2010, і як
наслідок спричинення відповідачем
своїми діями шкоди позивачу,
спростовується матеріалами справи.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Арма» не доведено
належними доказами і понесення ним
самих збитків у розмірі внеску до
статутного капіталу ЗАТ «ТОК «Польот»,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи позивач станом на час розгляду
справи є акціонером вказаного
товариства та володіє акціями
загальною номінальною вартістю в
визначеному розмірі. Жодних доказів
наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
винесеним наказом ФДМУ №496 від 15.04.2010 та
заявленими збитками, які на думку
позивача полягають у неможливості
отримувати прибуток від діяльності
товариства або повернення позивачем
свого вкладу, позивачем суду не надано.
Тобто, позивачем не доведено наявності
всіх елементів складу правопорушення,
як необхідної умови для відшкодування
збитків (шкоди).

Судом враховано, що наказ Фонду
державного майна України від 10.10.2002 №1791
«Про участь Фонду державного майна
України у Закритому акціонерному
товаристві «ТОК «Польот», який
відповідач скасував наказом №496 від
15.04.2010, визнаний в подальшому в судовому
порядку недійсним, як такий, що
протирічить вимогам чинного
законодавства.

Отже, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Арма» під час
розгляду справи не довів завдання йому
збитків у спірній сумі саме
неправомірними діями відповідача, що
являють собою видання наказу №496 від
15.04.2010, та наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
збитками та протиправною поведінкою
відповідача, як і не довів сам факт
понесення збитків.

Колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення позову та скасування
рішення суду першої інстанції,
оскільки позивачем не доведено, що
збитки позивача виникли з вини
відповідача.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається, апеляційна скарга позивача
є необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Арма»
залишити без задоволення, рішенням
Господарського суду міста Києва від
17.03.2014 року у справі № 910/22889/13 залишити
без змін.

Матеріали справи № 910/22889/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
П.В. Авдеєв

В.В. Сулім