ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Справа № 916/779/13

Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Коробенка Г.П.
Поляк О.І. (доповідач) Шаргала
В.І.розглянувши у відкритому судовому
засіданніматеріали касаційної скарги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4на
постановуОдеського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014у справі
№ 916/779/13 Господарського суду Одеської
областіза позовомФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4доФізичної
особи-підприємця ОСОБА_6третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
ОСОБА_8прозобов'язання усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкоюза участю представників: від
позивача -ОСОБА_9від відповідача -не
з'явився від третьої особи - не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернулася до Господарського суду
Одеської області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
ОСОБА_8, про зобов'язання відповідача
усунути перешкоди в користуванні ФОП
ОСОБА_4 земельною ділянкою площею 2,13 га,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом знесення за власний рахунок
самочинно збудованої на вказаній
земельній ділянці будівлі.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 28.01.2014 (головуючий суддя -
Рога Н.В., судді - Брагіна Я.В., Зайцев
Ю.О.), залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 18.03.2014 (головуючий суддя -
Будішевська Л.О., судді - Бєляновський
В.В., Мишкіна М.А.), у справі № 916/779/13 у
позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішенням
та постановою, ФОП ОСОБА_4 звернулася до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та прийняти у даній справі
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись при цьому на неправильне
застосування судами норм
матеріального права, зокрема, ст. ст. 377,
415 ЦК України, а також порушення норм
процесуального права, а саме ст. 35 ГПК
України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Представники відповідача та третьої
особи своїм процесуальним правом на
участь в судовому засіданні касаційної
інстанції не скористалися.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 17.05.2006 між ВАТ "Одеське
шахтоуправління" (продавець) та
підприємцем ОСОБА_4 (покупець) укладено
та нотаріально посвідчено договір
купівлі-продажу нежитлових будівель за
адресою: АДРЕСА_1, що складаються в
цілому з чотирьох нежитлових будівель
загальною площею 4693, 60 кв.м та
розташовані на земельній ділянці
площею 2,13 га, яка знаходиться у
постійному користуванні ВАТ "Одеське
шахтоуправління" на підставі
Державного акта на право постійного
користування І-ОД №000099, виданого
Біляївською районною радою Одеської
області 21.09.2001, зареєстрованого у книзі
записів державних актів на право
постійного користування землею за №25.

Право власності ОСОБА_4 на нежитлові
будівлі, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ФОП
ОСОБА_4 зазначила, що з придбанням
вищезазначеного майна до неї перейшло
й право користування земельною
ділянкою площею 2,13 га, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1. Однак, у зв'язку з тим,
що відповідач постійно чинить
перешкоди позивачу у користуванні
придбаним майном та земельною
ділянкою, на якій воно розміщене,
зокрема, шляхом вказівки на самовільне
будівництво будівлі, яка на даний час
використовується для проживання
ОСОБА_8, він змушений звернутися до суду
з вимогою про зобов'язання відповідача
усунути перешкоди в користуванні ФОП
ОСОБА_4 земельною ділянкою площею 2,13 га
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення за
власний рахунок самочинно збудованої
на вказаній земельній ділянці будівлі.

Встановивши відсутність у матеріалах
справи доказів оформлення позивачем у
визначеному законом порядку права
користування вищезазначеною земельною
ділянкою, так само як і доказів на
підтвердження того, що самочинне
будівництво було здійснене саме
ОСОБА_6, який є відповідачем у справі,
господарські суди дійшли висновку про
відмову у позові.

Колегія суддів не вбачає підстав для
скасування оскаржуваних судових актів
у даній справі, виходячи з такого.

Як правильно зазначено судами
попередніх інстанцій, відповідно до ст.
377 Цивільного кодексу України та ст. 120
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній станом на дату укладення
договору купівлі-продажу) до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором. Якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування. Якщо житловий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Таким чином, заявляючи позов про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
самочинно збудованої на ній будівлі,
доведенню позивачем підлягає, по-перше,
наявність у нього права на відповідну
земельну ділянку, а по-друге, факт
самовільного будівництва та
розміщення об'єкта нерухомості саме в
її межах.

Беручи до уваги, що ФОП ОСОБА_4
належними та допустимими доказами не
доведено право користування земельною
ділянкою площею 2,13 га та не доведено, що
спірний об'єкт розміщений саме на
земельній ділянці, необхідній для
обслуговування об'єктів нерухомості
позивача, загальною площею 4693,60 кв.м,
господарські суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку про недоведеність факту
порушення прав заявника.

Крім цього, приймаючи оскаржувані
судові акти, господарські суди
мотивовано виходили з того, що
відповідачем за негаторним позовом
може бути лише та особа, яка фактично
своїми діями перешкоджає позивачеві у
здійсненні його законного права
користування майном, а тому
обґрунтовано відмовили у позові також
і з огляду на недоведеність обставин
стосовно чинення перешкод у
користуванні майном саме ФОП ОСОБА_6, як
відповідачем у справі.

Обставини справи стосовно будівництва
спірного об'єкта нерухомості за
рахунок ФОП ОСОБА_6 позивачем також не
доведені.

Посилання заявника касаційної скарги
на приписи ст. 415 ЦК України колегією
суддів відхиляються, оскільки наведена
норма регулює правовідносини
суперфіцію, які не є тотожними з
правовідносинами, які виникли між
сторонами у даній справі.

За таких обставин колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 18.03.2014 у справі Господарського
суду Одеської області № 916/779/13 слід
залишити без змін, а касаційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - без
задоволення.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за
розгляд касаційної скарги
покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 у справі
Господарського суду Одеської області
№ 916/779/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
Г.П. Коробенко

Судді
О.І. Поляк

В.І. Шаргало