ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 р.
Справа № 914/1337/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Автоспецтранс-Київського
картонно-паперового комбінату",
м.Обухів Київської області

до відповідача Приватного
підприємства "СЦ-СЕРВІС-ЦЕНТР СТРИЙ",
м.Стрий Львівської області

про стягнення 40 669,94 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача не з'явився.

Заяви про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Автоспецтранс-Київського
картонно-паперового комбінату" до
відповідача Приватного підприємства
"СЦ-СЕРВІС-ЦЕНТР СТРИЙ" про стягнення 40
669,94 грн., з яких 801,60 грн. - основний борг
за договором купівлі-продажу №07/02-1/42/0213
від 07.02.2013р., 3 300,00 грн. - основний борг за
договором перевезення вантажу №56/0413
від 19.04.2013р., 268,34 грн. - пеня за договором
перевезення вантажу №56/0413 від 19.04.2013р.
та 36 300,00 грн. - штраф за договором
перевезення вантажу №56/0413 від 19.04.2013р.

Ухвалою суду від 17.04.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 14.05.2014р. Ухвалою
суду від 14.05.2014р. розгляд справи
відкладено на 04.06.2014р.

Позивач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив. Слід зазначити, що в
попередньому судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю, просив позов
задоволити з підстав викладених у
позовній заяві.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, вимог ухвал суду не
виконав, причин неявки представника та
невиконання вимог ухвали суду не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи про що свідчить
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення

№82 1 від 21.05.2014р. - вручено 23.05.2014р.
Станом на 04.06.2014р. від відповідача
відзив, клопотання, заяви, докази
витребувані судом на адресу суду не
надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає за можливе розглянути справу
відповідно до ст. 75 ГПК України при
відсутності представника відповідача
за наявними у ній матеріалами яких
достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд -

встановив:

07.02.2013р. між позивачем (надалі -
продавець) та відповідачем (надалі -
покупець) укладено договір
купівлі-продажу №07/02-1/42/0213 відповідно
до умов якого продавець продає, а
покупець купує бувші у вжитку
автомобільні шини (далі - товар).

Відповідно до п.2.2. договору
купівлі-продажу загальна кількість
товару згідно актів прийому-здачі або
накладних.

Згідно із п.2.3. договору ціна за
відвантажені б/в шини, встановлюється:
80,00 грн. (в т.ч. ПДВ) за 1т., без
транспортних витрат.

Пунктом 5.1. договору купівлі-продажу
передбачено, що оплата вартості товару
відбувається за ціною п.2.3., протягом 15
банківських днів після виставленого
рахунку, шляхом прямого банківського
переказу на розрахунковий рахунок
продавця, після зважування товару у
пункті призначення покупця, про що
останній видає відповідні документи
(акт виконаних робіт).

Як стверджує позивач, відповідачу було
передано шини на загальну суму 801,60 грн.,
однак відповідач порушив умови
договору купівлі-продажу №07/02-1/42/0213 від
07.02.2013р., оплату за переданий товар не
здійснив.

Крім того, 19.04.2014р. між позивачем (надалі
- перевізник) та відповідачем (надалі -
замовник) укладено договір перевезення
вантажу №56/0413 від 19.04.2013р., відповідно
до умов якого в порядку та на умовах,
визначених цим договором, перевізник
бере на себе зобов'язання доставити
автомобільним транспортом довірений
йому відправником вантаж (згідно із
транспортною накладною) з місця
відправлення, яким є вул.Київська, 130,
м.Обухів, Київської обл. до пункту
призначення, яким є вул.Шашкевича, 21,
м.Стрий, Львівської обл., і видати
вантаж уповноваженій на одержання
вантажу особі, а відправник бере на
себе зобов'язання сплатити плату за
перевезення вантажу, яка становить 3
300,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п.4.1. договору
перевезення вантажу розрахунки між
замовником і перевізником
здійснюються відповідно до діючого
законодавства України не пізніше 5
робочих днів з моменту отримання
оригіналів документів:
рахунку-фактури, товаро-транспортної
накладної з відміткою одержувача про
прийняття вантажу, акту виконаних
робіт, податкових накладних.

Як зазначено у позовній заяві, позивач
надав відповідачу послуги за договором
перевезення вантажу на суму 3 300,00 грн.,
однак відповідач не провів оплату за
надані послуги згідно вказаного
договору.

Пунктом 5.3. договору перевезення
вантажу передбачено, що у випадку
порушення замовником розмірів і
термінів оплати, зазначених у п.4.1.
даного договору, замовник виплачує
перевізникові пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
прострочки, від суми заборгованості, за
кожний прострочений день

Відповідно до п.5.4. договору
перевезення вантажу якщо термін
несплати перевищує 30 календарних днів,
то крім пені зазначеної в п.5.3. замовник
сплачує перевізнику штраф в розмірі 5%
від вартості наданих послуг за кожний
прострочений день.

Відтак, на підставі п.5.3. та п.5.4.
договору перевезення вантажу позивач
нарахував відповідачу пеню в розмірі
268,34 грн. та штраф в розмірі 36 300,00 грн.

Таким чином загальний розмір
заборгованості, який позивач просить
стягнути на його користь з відповідача
становить 40 669,94 грн., з яких 801,60 грн. -
основний борг за договором
купівлі-продажу №07/02-1/42/0213 від 07.02.2013р., 3
300,00 грн. - основний борг за договором
перевезення вантажу №56/0413 від 19.04.2013р.,
268,34 грн. - пеня за договором перевезення
вантажу №56/0413 від 19.04.2013р. та 36 300,00 грн. -
штраф за договором перевезення вантажу
№56/0413 від 19.04.2013р.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд дійшов висновку, що
позов слід задоволити частково з
наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи між
сторонами укладено договір
купівлі-продажу №07/02-1/42/0213 від 07.02.2013р.
відповідно до умов якого продавець
продає, а покупець купує бувші у вжитку
автомобільні шини (далі - товар).

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за вказаним договором
купівлі-продажу підтверджується
товаро-транспортною накладною БЗС№294
від 21.04.2013р. Відповідно до вказаної
накладної відповідачу було передано 10
т. 20 кг. авторезини б/у за ціною 80,00 грн.
за 1 тонну. Отже відповідачу було
передано товару згідно договору
купівлі-продажу на суму 801,60 грн. Копія
вказаної товаро-транспортної
накладної міститься в матеріалах
справи, оригінал оглянуто в судовому
засіданні.

Докази сплати відповідачем 801,60 грн. за
договором купівлі-продажу №07/02-1/42/0213
від 07.02.2013р. в матеріалах справи
відсутні, відзив на позовну заяву
відповідачем не подано.

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, між сторонами було укладено
договір перевезення вантажу №56/0413 від
19.04.2013р.

Згідно ст.908 ЦК України перевезення
вантажу, пасажирів, багажу, пошти
здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення
визначаються цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

За умовами ст.909 ЦК України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором перевезення
вантажу №56/0413 від 19.04.2013р.
підтверджується актом здачі-приймання
робіт (надання послуг) №АС-0000362 на суму 3
300,00 грн. Вказаний акт підписаний
сторонами 19.04.2013р.

Докази сплати відповідачем 3 300,00 грн.
за договором перевезення вантажу №56/0413
від 19.04.2013р. в матеріалах справи
відсутні, відзив на позовну заяву
відповідачем не подано.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Автоспецтранс-Київського
картонно-паперового комбінату" про
стягнення з Приватного підприємства
"СЦ-СЕРВІС-ЦЕНТР СТРИЙ" 801,60 грн.
основного боргу за договором
купівлі-продажу №07/02-1/42/0213 від 07.02.2013р.
та 3 300,00 грн. основного боргу за
договором перевезення вантажу №56/0413
від 19.04.2013р. є обґрунтованими,
підтверджені матеріалами справи, не
спростовані відповідачем та
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача 268,34
грн. пені за договором перевезення
вантажу №56/0413 від 19.04.2013р. та 36 300,00 грн.
штрафу за договором перевезення
вантажу №56/0413 від 19.04.2013р. суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 5.3. договору перевезення
вантажу передбачено, що у випадку
порушення замовником розмірів і
термінів оплати, зазначених у п.4.1.
даного договору, замовник виплачує
перевізникові пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
прострочки, від суми заборгованості, за
кожний прострочений день

Перевіривши розрахунок розміру пені,
судом встановлено, що позивачем
невірно визначено період її
нарахування та не враховано положень
ч.6 ст.232 ГК України.

Здійснивши перерахунок розміру пені,
суд дійшов висновку що з відповідача на
користь позивача слід стягнути 230,37 грн.
пені.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
відповідача 36 300,00 грн. штрафу суд
зазначає наступне.

Згідно положень ст.549 ЦК України
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто, як вбачається із положень ст.549
ЦК України штраф на відміну від пені
обчислюється одноразово від суми
заборгованості, в той час як пеня
розраховується від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Відповідно до п.5.4. договору
перевезення вантажу якщо термін
несплати перевищує 30 календарних днів,
то крім пені зазначеної в п.5.3. замовник
сплачує перевізнику штраф в розмірі 5%
від вартості наданих послуг за кожний
прострочений день.

Таким чином, штраф, як санкція за
невиконання чи неналежне виконання
договірних зобов'язань, передбачений
п.5.4. договору перевезення вантажу
№56/0413 від 19.04.2013р. за своєю правовою
природою є пенею, оскільки
обчислюється за кожен день
прострочення.

Відповідно до ст.61 Конституції України
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи те, що сторони в договорі
фактично передбачили подвійну
відповідальність за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань
замовника у вигляді пені, суд дійшов
висновку відмовити позивачу у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з відповідача 36 300,00 грн.
штрафу.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми
процесуального закону та як вбачається
з матеріалів справи, відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань.

Сплата судового збору підтверджується
платіжними дорученнями №4933 від 26.03.2014р.
на суму 1 700,00 грн. та №4990 від 04.04.2014р. на
суму 127,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Отже, керуючись ч.2 ст.49 ГПК України, суд
дійшов висновку стягнути з відповідача
на користь позивача 1 827,00 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"СЦ-СЕРВІС-ЦЕНТР СТРИЙ" (82400, Львівська
область, м.Стрий, вул.Шашкевича, 21, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Автоспецтранс-Київського
картонно-паперового комбінату" (08700,
Київська область, м.Обухів,
вул.Київська, 130, ) 801,60
грн. основного боргу за договором
купівлі-продажу №07/02-1/42/0213 від 07.02.2013р., 3
300,00 грн. основного боргу за договором
перевезення вантажу №56/0413 від 19.04.2013р.,
230,37 грн. пені за договором перевезення
вантажу №56/0413 від 19.04.2013р. та 1 827,00 грн.
судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити

4. Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку ст.116
ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 10.06.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.