ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Справа №922/5323/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В. , суддя
Россолов В.В., суддя Терещенко О.І.

при секретарі Голозубовій О.І.

за участю представників сторін:

позивач - Михайлов О.В.;

відповідач - Гученко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №1154Х1-35)
на рішення господарського суду
Харківської області від 14.01.14 року у
справі №922/5323/13

за позовом Управління освіти
адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради, м. Харків,

до Приватного акціонерного товариства
"Володар", м. Харків,

про стягнення 136 533,13 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління освіти
адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради, звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою, в якій
просив суд стягнути з Приватного
акціонерного товариства "Володар", м.
Харків (відповідача) безпідставно
отримані грошові кошти в розмірі 136 533,13
грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 14.01.2014 р. у
справі № 922/5323/13 (суддя Макаренко О.В.) у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення господарського суду
Харківської області від 14.01.2014 р. по
справі скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
чинного законодавства.

Відповідач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому зазначив, що, на його
думку, рішення суду є законним і
обґрунтованим, прийнято на підставі
всебічного і повного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, просив залишити
рішення суду без змін, а скаргу - без
задоволення.

У судовому засіданні позивач підтримав
вимоги апеляційної скарги, просив її
задовольнити.

Відповідач проти задоволення скарги
заперечував з підстав законності
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги в межах
вимог, передбачених статтею 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлених судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів встановила
наступне.

Як досліджено судом першої інстанції,
Державною фінансовою інспекцією в
Харківській області було проведено
планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
Управління освіти адміністрації
Фрунзенського району Харківської
міської ради за період з 01.09.2010 р. по
01.08.2013 р.

За результатами ревізії складено акт №
810-40/62 від 25.10.2013 р., в якому зазначено, що
в період з 01.09.2010 р. по 01.08.2013 р. між
позивачем та відповідачем були
укладені договори, предметом яких
визначено надання послуг з
теплопостачання приміщень
загальноосвітньої школи №101,
розташованої за адресою: м. Харків, вул.
Краснодарська, 147/2.

У ході ревізії було встановлено, що
приміщення ЗОШ №101 або обладнання
котельні в оренду або на інших
підставах відповідачу передано не
було. В приміщенні котельні
знаходиться тільки обладнання, яке
обліковується на балансі позивача. При
виробництві теплової енергії в
котельні ЗОШ №101, з використанням
обладнання, яке знаходиться на балансі
позивача, було витрачено та оплачено
природний газ та електричну енергію,
отримані позивачем на підставі
договорів, укладених з "Харківміськгаз"
та АК "Харківобленерго", тому
теплопостачання приміщень ЗОШ №101
фактично здійснювалося позивачем з
використанням власного обладнання та
сировини.

В акті ревізії зазначено, що до актів
приймання - передачі виконаних робіт,
складених між позивачем та
відповідачем за договорами про надання
послуг з теплопостачання, включались
фактично не надані відповідачем
послуги з теплопостачання, що призвело
до зайвих витрат бюджетних коштів за
період з 01.01.2011 р. по 31.07.2013 р. в загальній
сумі 136 533,13 грн.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача повернути
позивачеві безпідставно набуті
відповідачем грошові кошти в розмірі 136
533,13 грн., сплачені позивачем за
виконані відповідачем роботи з
виробництва теплової енергії за
договором підряду №7П/2010 від 11.01.2010 р. та
надані відповідачем послуги з
постачання теплової енергії в гарячій
воді за договорами на надання послуг з
виробництва та постачання теплової
енергії №7П/2011 від 14.02.2011 р., №7П/2012 від
30.01.2012 р. та №7П/2013 від 30.01.2013 р.

Загальні підстави виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
гл. 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Отже із змісту вищевказаної норми
вбачається, що для з'ясування чи набула
особа відповідного зобов'язання,
визначеного ст. 1212 ЦК України,
необхідно встановити наступні
обставини, які у сукупності є підставою
для виникнення такого зобов'язання:
факт набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи;
відсутність для цього підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
предметом укладених між сторонами
вищезазначених договорів є оплатне
виконання відповідачем робіт з
виробництва теплової енергії та
надання послуг з постачання теплової
енергії в гарячій воді.

При цьому кошти, які позивач просить
стягнути з відповідача, отримано
останнім як оплату вартості виконаних
робіт з виробництва теплової енергії
за договором підряду №7П/2010 від 11.01.2010 р.
та за надання послуг з виробництва та
постачання теплової енергії за
договорами №7П/2011 від 14.02.2011 р., №7П/2012
від 30.01.2012 р. та №7П/2013 від 30.01.2013 р., а
отже набуто відповідачем за наявності
достатньої правової підстави.

До того ж, жодний з вищевказаних
правочинів не був визнаний недійсним в
порядку та з підстав, передбачених
чинним законодавством України.

За таких обставин витрачені позивачем
бюджетні кошти в розмірі 136
533,13 грн. не може бути витребувано від
відповідача у відповідності до
положень ст. 1212 ЦК України як
безпідставне збагачення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що прийняте у даній
справі рішення господарського суду
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги щодо порушення цих
норм є безпідставними, твердження
апелянта не спростовують висновків
суду першої інстанції у зв'язку з чим
відсутні підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 14.01.14 року у
справі №922/5323/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23.05.2014
року.

Головуючий суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.

Суддя
Терещенко О.І.