ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Справа № 5011-53/15430-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Прокопанич Г.К.

суддів
Алєєвої І.В.

Мирошниченка С.В.

за участю представників:

Позивача: Грищенко О.Р., дов. № 03/2014 від
31.03.2014 року;

Відповідача: Шепеля В.Г., дов. № Д14/000/1
від 02.01.2014 року; Чернецького О.Я., дов. №
Д14/000/2 від 02.01.2014 року;

розглянувши касаційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сервісно-будівельна
фірма "СІЕНДЖІ" на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.03.2014 року

у справі № 5011-53/15430-2012 господарського
суду міста Києва

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Сервісно-будівельна
фірма "СІЕНДЖІ"

до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Торгівельно-енергетична компанія
"ІТЕРА УКРАЇНА"

про стягнення 662 035,16 грн.

В С Т А Н О В И
В:

У листопаді 2012 року товариство з
обмеженою відповідальністю
"Сервісно-будівельна фірма "СІЕНДЖІ"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельно-енергетична компанія
"ІТЕРА УКРАЇНА", просило стягнути з
відповідача 550 398,17 грн. основного боргу
з урахуванням індексу інфляції, 75 965,76
грн. неустойки, 35 671,23 грн. 3% річних (т. 1,
а.с. 4-10).

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням товариством з обмеженою
відповідальністю
"Торгівельно-енергетична компанія
"ІТЕРА УКРАЇНА" генерального договору
№ 003-08-25 від 05.05.2008 року.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.02.2013 року (головуючий
Грєхова О.А., судді Бондарчук В.В.,
Васильченко Т.В.) позов задоволено.
Вирішено питання розподілу судових
витрат (т. 2, а.с. 60-70).

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.2013 року
(головуючий Пономаренко Є.Ю., судді
Дідиченко М.А., Руденко М.А.) рішення
господарського суду міста Києва від
11.02.2013 року скасовано в частині
задоволення вимоги про стягнення
неустойки у розмірі 75 965,75 грн. В цій
частині прийнято нове рішення про
відмову у позові. Резолютивну частину
рішення викладено в редакції, якою
позов задоволено частково. Стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Торгівельно-енергетична компанія
"ІТЕРА УКРАЇНА" 550 398,17 грн. основного
боргу з урахуванням індексу інфляції, 35
671,23 грн. 3% річних, 11 720,67 грн. судового
збору (т. 2, а.с. 155-169).

Постановою Вищого господарського суду
України від 07.10.2013 року (головуючий
Прокопанич Г.К., судді Гольцова Л.А.,
Євсіков О.О.) рішення господарського
суду міста Києва від 11.02.2013 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.2013 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до місцевого господарського
суду (т. 3, а.с. 111-119).

Рішення господарського суду міста
Києва від 03.12.2013 року (суддя Зеленіна
Н.І.), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 року
(головуючий Ткаченко Б.О., судді Зеленін
В.О., Синиця О.Ф.) (т. 3, а.с. 238-247) у
задоволенні позову відмовлено (т. 3, а.с.
195-199).

Оскаржені судові акти мотивовано
недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись з прийнятими судовими
рішеннями, товариство з обмеженою
відповідальністю "Сервісно-будівельна
фірма "СІЕНДЖІ" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, просило оскаржені
судові акти скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити (т. 4,
а.с. 2-10).

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 26.05.2014 року касаційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Сервісно-будівельна
фірма "СІЕНДЖІ" прийнято до провадження
та призначено до розгляду на 11.06.2014 року
(т. 4, а.с. 1).

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, вислухавши представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 05.05.2008 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю
"Торгівельно-енергетична компанія
"ІТЕРА УКРАЇНА" та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Сервісно-будівельна фірма "СІЕНДЖІ"
було укладено генеральний договір №
003-08-25, відповідно до умов якого
відповідач зобов'язався:

- виконати за замовленням сторони -
2 підготовчі роботи щодо проектування
оптимальної схеми розміщення мережі
АГНКС (автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій) на умовах, передбачених
додатком № 1 до договору (п. 2.1.1
договору);

- систематизувати та передати
стороні - 2 динаміку завантаження та
результати продажу стиснутого
природного газу (обсяги метану, ціна,
виручка, найменування клієнтів,
діяльність транспортних засобів та ін.)
на будь-якій з АГНКС відповідача,
експлуатацію якої було розпочато у
поточному, 2008 році (довідка
завантаження АГНКС) на умовах,
передбачених додатком № 2 до договору
(п. 2.1.2 договору);

- передати стороні - 2 власну
інформацію у сфері ефективної
співпраці з проектними організаціями в
галузі будівництва та експлуатації
АГНКС (проектна інформація) на умовах
окремого договору, який є додатком № 3
до договору (п. 2.1.3 договору);

- передати стороні - 2 права
інтелектуальної власності на належні
їй торговельні марки (бренди) "ІТЕРА" (на
українській мові), "ИТЕРА" (на
російській мові) та "ITERA" (на англійській
мові) на умовах окремого ліцензійного
договору, який є додатком № 4 до цього
договору (п. 2.1.4 договору);

- надати стороні - 2 рекламні
послуги на умовах окремого договору,
який є додатком № 5 до цього договору (п.
2.1.5 договору);

- надати стороні - 2 агентські
послуги з залучення
клієнтів-замовників будівництва АГНКС
на умовах договору, який є додатком № 6
до цього договору (п. 2.1.6 договору) (т. 1,
а.с. 12-16).

Згідно п. 2.3.1 договору сторона - 2
зобов'язалася прийняти та оплатити на
умовах цього договору роботи та
послуги сторони - 1.

Відповідно до п. 3.1.1 договору
зобов'язання, передбачені пунктами 2.1.1,
2.1.4 - 2.1.6 договору повинні у повному
обсязі бути виконані протягом 3-х років
з моменту підписання сторонами
відповідних додатків до цього договору
з урахуванням особливостей та
застережень, передбачених цими
додатками.

Зобов'язання, передбачені пунктами 2.1.2
та 2.1.3 договору повинні у повному
обсязі бути виконані не пізніше 31.12.2008
року (п. 3.1.2 договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що у
разі, якщо для будь-якої з сторін стане
очевидним, що робота та/або послуги за
цим договором не може бути виконана
належним чином, сторони також мають
право відмовитися від договору в
цілому або в частині.

Згідно п. 4.2 договору вартість динаміки
завантаження АГНКС, передбаченої п. 2.1.2
цього договору становить 500 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.7 договору загальна
його ціна становить 5 442 500,00 грн., крім
того, ПДВ 1 088 500,00 грн., разом з ПДВ 6 531
000,00 грн.

Договірна ціна згідно п. 4.9 та п. 4.10
договору є твердою та включає плату за
виконану роботу та відшкодування усіх
можливих витрат відповідача з ПДВ
(робоча сила, сировина, матеріали,
енергія усіх видів, конструкції,
вироби, устаткування на умовах DDP,
оплата витрат на відрядження тощо).

Згідно п. 4.11 договору протягом 15-ти
банківських днів з дня набрання
чинності цим договором сторона - 2
перераховує стороні - 1 аванс у розмірі 1
250 000,00 грн., крім того, ПДВ у сумі 250 000,00
грн., разом з ПДВ 1 500 000,00 грн..

Решта коштів, належних до виплати
стороні - 1 за договором сплачується на
умовах передоплати до виконання робіт
та надання послуг. Протягом 10-ти
банківських днів після підписання
сторонами актів передачі-приймання
результатів робіт та послуг,
оформлених відповідно до діючого
законодавства України, сторони
зобов'язуються здійснити остаточні
розрахунки між собою у випадку, якщо
такі розрахунки не було завершено
раніше (п. 4.13 договору).

Згідно п. 4.15 договору у випадках,
визначених п. 3.3 та п. 3.4 договору
сторони за домовленістю між собою
можуть повернути одна одній у натурі
все, що вони одержали на виконання
договору, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні правами,
виконаній роботі, наданій послузі -
відшкодувати вартість того, що
одержано за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
після виконання робіт, але не пізніше
терміну, вказаного у п. 3.1 договору
сторона - 1 направляє стороні - 2 проект
акту приймання-передачі виконаних
робіт та послуг разом з результатами та
матеріалами виконання.

Відповідно до п. 5.2 договору сторона - 2
зобов'язана протягом 10-ти робочих днів
розглянути надані їй документи та
підписати акт приймання-передачі
виконаних робіт та послуг. Підписи
представників повинні бути завірені
печатками сторін.

Якщо під час виконання роботи стане
очевидним, що вона не буде виконана
належним чином або у передбачений
договором строк, сторона - 2 призначає
стороні - 1 строк для усунення
недоліків, а в разі невиконання
стороною - 1 цієї вимоги може
відмовитись від договору, достроково
його розірвавши у односторонньому
порядку та вимагати відшкодування
збитків (п. 6.4 договору).

Пунктом 6.5 договору передбачено, що у
разі його дострокового розірвання з
підстав, передбачених п. 6.4 розмір
оплати робіт, фактично виконаних
відповідачем до моменту розірвання
договору визначається за погодженням
сторін в залежності від можливості
використання позивачем частково
виконаних робіт за призначенням.

На виконання своїх зобов'язань за
генеральним договором № 003-08-25 від
05.05.2008 року у травні-серпні 2008 року
позивач здійснив авансове
перерахування грошових коштів
відповідачу в загальній сумі 6 531 000,00
грн.

02.06.2010 року позивачем на адресу
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Торгівельно-енергетична компанія
"ІТЕРА УКРАЇНА" направлено
повідомлення № 04/10-18 про відмову від
генерального договору № 003-08-25 від
05.05.2008 року та вимогу № 04/10-17 про
повернення авансу у розмірі 6 531 000,00 грн.
(т. 1, а.с. 56-65).

У зв'язку з тим, що відповідачем вимога
позивача про повернення авансованих
грошових коштів виконана не була,
позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення 500 000,00 грн. боргу, 75 965,76 грн.
неустойки, 50 398,17 грн. інфляційних втрат
та 35 671,23 грн. 3% річних.

Оцінивши зміст генерального договору
№ 003-08-25 від 05.05.2008 року, з якого виникли
спірні правовідносини, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що
укладений між сторонами правочин за
своїм змістом і правовою природою є
змішаним договором, в якому містяться
елементи як договору підряду, так і
договору про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодекс України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу
України замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Статтею 854 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо договором підряду
не передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати
йому авансу лише у випадку та в розмірі,
встановлених договором.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 849 Цивільного
кодексу України якщо підрядник
своєчасно не розпочав роботу або
виконує її настільки повільно, що
закінчення її у строк стає явно
неможливим, замовник має право
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане
очевидним, що вона не буде виконана
належним чином, замовник має право
призначити підрядникові строк для
усунення недоліків, а в разі
невиконання підрядником цієї вимоги -
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків або
доручити виправлення роботи іншій
особі за рахунок підрядника.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодекс
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 907 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір про надання
послуг може бути розірваний, у тому
числі шляхом односторонньої відмови
від договору, в порядку та на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору
про надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно додатку № 2 від
20.05.2008 року до генерального договору №
003-08-25 від 05.05.2008 року відповідач
передав, а позивач прийняв динаміку
завантаження та результати продажу
стиснутого природного газу на АГНКС
"МЕНА" (т. 1, а.с. 18-24).

Згідно листів відповідача та додатків
до них, адресованих позивачу,
товариство з обмеженою
відповідальністю
"Торгівельно-енергетична компанія
"ІТЕРА УКРАЇНА" виконало роботи,
передбачені п. 2.1.2 генеральної угоди, що
свідчить про своєчасне та належне
виконання відповідачем вказаного
пункту договору.

Як зазначалось вище, відповідач не
визнав та заперечував підписання ним
додаткової угоди до генерального
договору № 003-08-25 від 05.05.2008 року та
вимагав надати примірник додаткової
угоди від 05.05.2008 року.

Як встановлено судами, оригінали
додаткової угоди від 05.05.2008 року до
генерального договору № 003-08-25 від
05.05.2008 року позивачем ні до суду першої,
ні апеляційної інстанцій для огляду, у
порушення вимог ч. 3 ст. 36 ГПК України,
надано не було.

Враховуючи зазначене, суди дійшли
висновку про відсутність підстав
вважати генеральний договір
розірваним за обставин, що визначені
додатковою угодою від 05.05.2008 року до
нього з огляду на недоведення
позивачем існування такої угоди та,
відповідно, неможливістю стягнення
сплачених грошових коштів та
неустойки.

Судами встановлено, що генеральною
угодою № 003-08-25 від 05.05.2008 року
передбачено інший порядок та умови її
розірвання ніж той, що зазначений у
додатковій угоді від 05.05.2008 року, на яку
посилається позивач.

Також місцевий та апеляційний
господарські суди дійшли висновку, що
позивачем було сплачено грошові кошти
у розмірі 500 000,00 грн. саме на виконання
п. 4.2 генерального договору, оскільки
інші пункти договору передбачають інші
розміри сплати.

Встановивши недоведення позивачем
факту укладення додаткової угоди від
05.05.2008 року до генерального договору №
003-08-25 від 05.05.2008 року та виконання
відповідачем п. 2.1.2 генерального
договору, місцевий господарський суд, з
яким погодилась і апеляційна
інстанція, дійшов висновку про відмову
у позові.

Частиною 2 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу без задоволення.

З врахуванням вищенаведеного підстави
для скасування постанови суду
апеляційної інстанції, якою було
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
відсутні.

Доводи заявника касаційної скарги про
порушення судами попередніх інстанцій
приписів ч. 2 ст. 35 ГПК України є
неспроможними з огляду на приписи ст.
ст. 33, 34, 36, 65 ГПК України.

Посилання скаржника на те, що висновки
судів про виконання відповідачем п. 2.1.2
генерального договору є невірними слід
вважати безпідставними.

Як зазначалось вище, згідно п. 2.1.2
генерального договору відповідач
зобов'язався систематизувати та
передати позивачу динаміку
завантаження та результати продажу
стиснутого природного газу (обсяги
метану, ціна, виручка, найменування
клієнтів, діяльність транспортних
засобів та ін.) на будь-якій з АГНКС
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Торгівельно-енергетична компанія
"ІТЕРА УКРАЇНА", експлуатацію якої було
розпочато у поточному, 2008 році (довідка
завантаження АГНКС) на умовах,
передбачених додатком № 2 до договору.

Судами встановлено, що 20.05.2008 року
відповідач передав, а позивач прийняв
динаміку завантаження та результати
продажу стиснутого природного газу на
АГНКС "МЕНА".

Вищезазначене підтверджує виконання
відповідачем п. 2.1.2 генерального
договору, оскільки сторонами вказаного
правочину підписано динаміку
завантаження та результати продажу
стиснутого природного газу (за формою
згідно додатку № 2 до генерального
договору) не на будь-якій АГНКС, а саме
на АГНКС "МЕНА".

Інші доводи заявника касаційної скарги
спростовуються висновками судів
попередніх інстанцій та фактично
стосуються переоцінки доказів у
справі, що виходить за межі повноважень
суду касаційної інстанції, визначені
статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сервісно-будівельна фірма "СІЕНДЖІ"
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 року у
справі № 5011-53/15430-2012 залишити без змін.

Головуючий суддя
Г.К. Прокопанич

Судді:
І.В. Алєєва

С.В. Мирошниченко