ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Справа № 910/10661/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді
суддівДобролюбової Т.В., Гоголь Т.Г.,
Швеця В.О. (доповідач)розглянувши
касаційну скаргуЗаступника прокурора
міста Києвана постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
11.03.14у справі№ 910/10661/13 Господарського
суду міста Києва за позовомЗаступника
прокурора Печерського району міста
Києвадо1. Київської міської ради; 2.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житловисотбуд"третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Міжнародний центр
сприяння реформуванню охорони
здоров'я"провизнання протиправними та
скасування рішень, визнання недійсними
договорів, скасування державного акту,
повернення земельної ділянки

У судовому засіданні 29.05.14 у справі було
оголошено перерву до 05.06.14. до 12 год. 30
хв.

за участю представників сторін від:

позивача: Красножон О.М. (посв. № 000598),

відповідача-2: Тараба Н.В. (дов. від 23.10.13).

Представники відповідача-1 та третьої
особи в судове засідання не з'явилися,
хоча належно повідомлені про час та
місце розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Печерського
району міста Києва звернувся з позовом
до Київської міської ради та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житловисотбуд", в
якому, з урахуванням заяви про зміну
предмета позову та збільшення розміру
позовних вимог, просив: визнати
протиправним та скасувати рішення
Київської міської ради № 224/885 від 22.07.07
"Про передачу земельних ділянок
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Житловисотбуд" для
будівництва, експлуатації та
обслуговування
житлово-адміністративного комплексу з
вбудованими та прибудованими
приміщеннями громадського і
торгівельного призначення з об'єктами
соціальної сфери та наземним і
підземним паркінгами по вул. Щорса, 30,
Печерський район м. Київ"; визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки від 15.03.07; визнати протиправним
та скасувати рішення Київської міської
ради № 387/1048 від 29.03.07 "Про продаж
земельної ділянки Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Житловисотбуд" для будівництва,
експлуатації та обслуговування
житлово-адміністративного комплексу з
вбудованими та прибудованими
приміщеннями громадського і
торгівельного призначення з об'єктами
соціальної сфери та наземним і
підземним паркінгами по вул. Щорса, б.30,
Печерський район м. Києва"; визнати
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 17.04.07; скасувати державний акт на
право власності на землю серії КВ №
135929; повернути земельну ділянки площею
0,5942 га, вартістю 46 035 898,29 грн. за
зазначеною адресою у власність
територіальної громади міста в особі
Київської міської ради. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що Київська міська
рада, приймаючи рішення про надання
спірної земельної ділянки Товариству,
порушила норми чинного законодавства
та права територіальної громади м.
Києва, що є підставою для визнання
протиправними рішень Київської
міськради та недійсними договорів,
укладених між відповідачами. Позивач
вказував на те, що Товариством не було
отримано позитивного висновку
Головного управління освіти та науки,
що є обов'язковим, оскільки попередньо
земельна ділянка використовувалась
для розміщення дитячого дошкільного
закладу. Також, на думку позивача,
цільове призначення спірної земельної
ділянки було змінено з порушенням
вимог закону. При цьому позивач
посилався на приписи статей 203, 215, 216
Цивільного кодексу України, статей 118,
210 Земельного кодексу України, статті 4
Закону України "Про освіту", статті 16
Закону України "Про дошкільну освіту".

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.11.13, ухваленим колегією
суддів у складі: Удалова О.Г. -
головуючий, Куркотова Є.Б., Курдельчук
І.Д., у позові відмовлено. Вмотивовуючи
оскаржуване рішення, місцевий
господарський суд виходив з
недоведеності матеріалами справи
підстав для визнання протиправними та
скасування спірних рішень та
недоведення підстав недійсності
договору оренди, договору
купівлі-продажу і державного акту на
право власності. Водночас суд виходив з
того, що проект відведення спірної
земельної ділянки був розроблений у
відповідності та з дотриманням норм
чинного законодавства, а зміни
цільового призначення цієї земельної
ділянки не відбулось. При цьому суд
керувався приписами статей 116, 123, 124
Земельного кодексу України, статей 6, 9,
35, 37 Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації".

Київський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі:
Михальської Ю.Б. - головуючого, Отрюха
Б.В., Тищенко А.І., постановою від 11.03.14
перевірене рішення місцевого
господарського суду залишив без змін з
тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, заступник прокурора
міста Києва звернувся з касаційною
скаргою до Вищого господарського суду
України, в якій просить рішення і
постанову у справі скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити. Обґрунтовуючи доводи
касаційної скарги, скаржник вказує на
неврахування судами того, що проект
відведення спірної земельної ділянки
не погоджено належним чином з органом
архітектури. Водночас скаржник вважає
помилковим висновок судів про те, що
внаслідок прийняття Київською міською
радою оспорюваних рішень не відбулась
зміна цільового призначення спірної
земельної ділянки. При цьому
посилається на порушення судами
приписів статей 21, 123, 141, 142 Земельного
кодексу України, статей 26, 59, 77 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", статті 16 Закону України "Про
дошкільну освіту", статті 63 Закону
України "Про освіту".

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення прокурора та представника
відповідача-2, переглянувши матеріали
справи і доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджується
матеріалами справи, що предметом
судового розгляду є вимоги прокурора
Печерського району міста Києва,
заявлені до Київської міськради та ТОВ
"Житловисотбуд" про визнання
протиправними та скасування рішень
Київської міськради № 224/885 від 22.07.07, №
387/1048 від 29.03.07; визнання недійсними
договору оренди земельної ділянки від
15.03.07 та договору купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 17.04.07; скасування державного акта на
право власності на землю серії КВ № 135929
та повернення земельної ділянки площею
0,5942 га. Підставою позову визначено
недотримання порядку відведення
спірної земельної ділянки щодо
наявності необхідних погоджень
контролюючих органів та порушення
процедури зміни цільового призначення
земельної ділянки. Відповідно до
приписів статті 13 Конституції України
землі є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених цією Конституцією.
Способи захисту прав на земельні
ділянки визначені статтею 152
Земельного кодексу України. За
приписами наведеної норми, держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється, зокрема, шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування. Згідно з приписами
частини 1 статті 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади
або органом місцевого самоврядування,
якщо він суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси. Отже, підставами для
визнання недійсним акта (рішення) є
невідповідність його вимогам
законодавства або визначеній законом
компетенції органу, який видав цей акт,
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у справі.
Згідно з пунктом 12 розділу Х "Перехідні
положення" Земельного кодексу України
до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради. Положенням пункту
34 частини 1 статті 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що питання регулювання
земельних відносин є виключною
компетенцією сільських, селищних,
міських рад, а за пунктом 2 статті 22
Закону України "Про столицю України
місто-герой Київ" Київська міська рада
має право визначати особливості
землекористування. Відповідно до
приписів статей 38, 39 Земельного кодексу
України, до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.
Використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови. Повноваження Київської
міської ради у галузі земельних
відносин визначено у статті 9
Земельного кодексу України, до яких,
зокрема, належать: розпорядження
землями територіальної громади;
надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.
Частиною 1 статті 116 вказаного Кодексу
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
право користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом. Частинами 1, 3
статті 124, частиною 2 статті 126
Земельного кодексу України у
відповідній редакції встановлено, що
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки,
який реєструється відповідно до
закону; передача в оренду земельних
ділянок громадянам і юридичним особам
із зміною їх цільового призначення та
із земель запасу під забудову
здійснюється за проектами відведення в
порядку, встановленому статтями 118, 123
цього Кодексу. Механізм розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок (проект відведення
земельної ділянки) регулюється
Порядком розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.04 №
677 (далі - Порядок). Пунктом 3 Порядку
визначено, що проект відведення
земельної ділянки розробляється на
підставі рішення сільської, селищної,
міської ради, районної, Київської або
Севастопольської міської
держадміністрації, до повноважень яких
належить надання у користування або
передача у власність земельних
ділянок; укладених договорів між
землевласниками і землекористувачами
та розробником проекту відведення
земельної ділянки; судового рішення.
Відповідно до вимог статті 35 Закону
України "Про державну експертизу
землевпорядної документації"
результатом проведення державної
експертизи є висновок державної
експертизи; позитивні висновки
державної експертизи щодо об'єктів
обов'язкової державної експертизи є
підставою для прийняття відповідного
рішення органами виконавчої влади чи
органами місцевого самоврядування,
відкриття фінансування робіт з
реалізації заходів, передбачених
відповідною документацією. Разом з тим,
пунктом 6 статті 123 Земельного кодексу
України унормовано, що проект
відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем,
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури та охорони
культурної спадщини і після одержання
висновку державної землевпорядної
експертизи по об'єктах, які їй
підлягають, подається до відповідної
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради, які розглядають
його у місячний строк і, в межах своїх
повноважень визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки. У розумінні
приписів наведених норм, рішення
відповідного органу про надання
земельної ділянки в користування
приймається на підставі належним чином
розробленого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, котрий
погоджено з контролюючими органами,
визначеними частиною 6 статті 123
Земельного кодексу України, та який
пройшов обов'язкову державну
експертизу. Відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили. Як вже
зазначалося, і це установили суди
попередніх інстанцій, з підтвердженням
матеріалами справи, рішенням Київської
міськради від 22.07.07 № 224/885 затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок ТОВ "Житловисотбуд"
для будівництва, експлуатації та
обслуговування
житло-адміністративного комплексу з
вбудованими та прибудованими
приміщеннями громадського і
торговельного призначення з об'єктами
соціальної сфери та наземним і
підземним паркінгами на вул. Щорса, 30 у
Печерському районі м. Києва. Судами
установлено, що на час прийняття
міськрадою рішення № 224/885 проект
землеустрою був погоджений з усіма
контролюючими органами: Київським
міським головним управлінням
земельних ресурсів (19.02.07 № 06-03-4/278);
Управлінням охорони навколишнього
природного середовища виконавчого
органу Київської міської ради (16.02.07 №
071/04-4-22/814); Київською міською
санепідемстанцією (16.02.07 №236); Головним
управлінням містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) (15.02.07 №
09-1188); Державною службою з питань
національної культурної спадщини (15.02.07
№ 22-371/35). Установлено судами і
наявність позитивного висновку
державної землевпорядної експертизи
проекту відведення спірних земельних
ділянок від 19.02.07 № 65/06-07. В подальшому
на підставі рішення від 29.03.07 № 387/1048 між
Київською міськрадою (продавцем) та ТОВ
"Житловисотбуд" (покупцем) 17.04.07
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки розміром 0,5942 га
несільськогосподарського призначення,
місце розташування якої на вул. Щорса, 30
у Печерському районі м. Києва;
кадастровий № :82:078:0042 у межах, які
перенесені в натуру (на місцевість) і
зазначені у технічній документації
земельної ділянки. Згідно з частиною 2
статті 20 Земельного кодексу України у
відповідній редакції зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення. Між
тим, судами не установлено обставин
зміни цільового призначення спірної
земельної ділянки, яку було надано,
зокрема, і для будівництва об'єктів
соціальної сфери (дитячі дошкільні
заклади, загальноосвітні школи, об'єкти
охорони здоров'я тощо). За таких
установлених обставин, висновок судів
про відсутність підстав для визнання
протиправними та скасування рішень
Київської міськради № 224/885 від 22.07.07 та
від 29.03.07 № 387/1048 визнається
правомірним. Водночас погоджується
колегія і з висновком судів про відмову
у задоволенні решти вимог, оскільки
останні є похідними від вимог щодо
визнання недійсними рішень міськради.
Доводи касаційної скарги не можуть
бути підставою для скасування
постанови у справі, оскільки
спростовуються встановленими судами
попередніх інстанцій обставинами.
Колегія суддів також зазначає, що
скаржник в касаційній скарзі вказує і
на питання, які стосуються оцінки
доказів. Згідно з частиною другою
статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази. Таким
чином, підстав для скасування
переглянутої постанови апеляційної
інстанції та задоволення касаційної
скарги не вбачається.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Заступника
прокурора міста Києва залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.03.14 у справі
№ 910/10661/13 Господарського суду
міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя:
Т. Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

В. Швець