ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Справа № 920/1907/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В.
(доповідач)суддівДроботової Т.Б., Швеця
В.О.розглянувши матеріали касаційної
скарги Державної фінансової інспекції
в Сумській областіна
постановуХарківського апеляційного
господарського суду від 11.02.14 у
справі№920/1907/13за позовомКомунальної
установи Сумської обласної ради
Краснопільського психоневрологічного
інтернатудоТовариства з обмеженою
відповідальністю "Ремсервіс"третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
Сумська об'єднана державна фінансова
інспекціяпростягнення 25
440,94грнРозпорядженням Секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України від 11.06.14 для розгляду
даної справи сформовано колегію суддів
у складі: Добролюбова Т.В. - головуючий ,
Дроботова Т.Б., Швець В.О.

Представники сторін у судове засідання
не з'явилися, проте, належно
повідомлені про час і місце розгляду
касаційної скарги.

Комунальною установою Сумської
обласної ради Краснопільський
психоневрологічний інтернат у
листопаді 2013 року заявлений позов про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ремсервіс" 25 440, 94
грн. безпідставно отриманих коштів.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
вказував на те, що 01.10.12 між ним та
відповідачем укладено договір №0111 на
виконання капітального ремонту
покрівлі приміщення Комунальної
установи Сумської обласної ради
Краснопільський психоневрологічний
інтернат, і після виконання визначених
цим договором робіт, сторонами у грудні
2012 року, підписано акт та здійснено
розрахунок за проведені роботи. Між
тим, 06.08.13 Державною фінансовою
інспекцією в Сумській області
проведено ревізію фінансово -
господарської діяльності позивача, під
час якої виявлено, що в акті виконаних
робіт за грудень 2012 року завищено
розмір фактично виконаних робіт за
договором від 01.10.12 на суму 25440,94 грн., що
є порушенням пункту 3.3.10.1 ДБН Д1.1-1-2000
«Правила визначення вартості
будівництва», частини 8 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
пункт 2.16 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом МФУ №88, що як наслідок призвело
до зайвих витрат позивача, які
підлягають поверненню відповідачем на
підставі статті 1212 Цивільного кодексу
України як безпідставно отримані. При
цьому, позивач посилався також на
приписи пункту 3.3.12 ДБН Д1.1-1-2000 «Правила
визначення вартості будівництва»,
затверджених наказом Держбуду України
від 27.08.2000 №174.
Рішенням господарського суду
Сумської області від 19.12.13, ухваленим
суддею Лиховид Б.І., у задоволенні
позовних вимог відмовлено. Суд першої
інстанції установив, що сторони змін в
частині визначення ціни договору від
01.10.12 не вносили, договір про надання
послуг з ремонту покрівлі приміщення є
дійсним, роботи визначені в акті
приймання - передачі виконаних робіт за
обсягом і ціною відповідають умовам
цього договору, що свідчить про
наявність правових підстав для сплати
позивачем коштів за виконані роботи
відповідно до умов цього договору, тому
підстав для повернення коштів як зайво
сплачених не вбачається. Судове
рішення обґрунтовано приписами статей
11, 653, 843, 844, 854, 1212 Цивільного кодексу
України, положеннями "Правил
визначення вартості будівництва".

Харківський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів: Барбашова С.В. -
головуючого, Білецької А.М., Гребенюк
Н.В., постановою від 11.02.14, перевірене
рішення у справі залишив без змін з тих
же підстав, а апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Сумській області залишив без
задоволення. Державна
фінансова інспекція в Сумській області
звернулась до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить судові рішення у справі
скасувати, та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник
зазначає, що під час проведення
перевірки Державною фінансовою
інспекцією встановлено завищення
відповідачем вартості робіт з
капітального ремонту покрівлі
приміщень позивача на загальну суму
25440,94 грн. Водночас скаржник,
посилаючись на приписи статей 22, 632, 1212
Цивільного кодексу України, статті 224
Господарського кодексу України, пункту
3.3.12 ДБН Д.1.1-1-2000 не погоджується з
висновками судів про відсутність
підстав для повернення відповідачем
зайво отриманих коштів та вважає, що
позивачеві завдано матеріальної
шкоди.

Від Комунальної установи Сумської
обласної ради Краснопільського
психоневрологічного інтернату,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ремсервіс" відзивів
на касаційну скаргу судом не отримано.
Вищий
господарський суд України, заслухавши
доповідь судді Добролюбової Т.В.,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Відповідно до частини 1
статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування
господарськими судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Судами попередніх інстанцій
установлено, що 01.10.12 між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ремсервіс"
- підрядником та Комунальною установою
Сумської обласної ради
Краснопільський психоневрологічний
інтернат - замовником, укладений
договір №0111, за умовами якого
підрядник зобов'язався виконати
роботи з капітального ремонту покрівлі
приміщень замовника, а останній
сплатити вартість виконаних робіт.
Пунктом 5.1 договору сторони погодили,
що ціна договору є динамічною і
становить 133 529,11 грн. Установлено
судами і те, що згідно з кошторисною
документацією вартість виконаних
будівельних робіт узгоджена сторонами
в сумі 133529,11 грн., про що свідчать
довідка за формою КБ-3 та затверджений
сторонами кошторисний розрахунок.
Водночас, судами установлено, що філією
Державного підприємства
"Укрдержбудекспертиза" у Сумській
області проведена експертиза
кошторисної частини проектної
документації, за наслідками якої
складено позитивний експертний звіт
від 25.10.12 №19-1749-12/К, котрий прийнятий
позивачем без зауважень. Судами також
установлено, що у грудні 2012 року
сторони підписали акт №2 приймання
виконаних будівельних робіт і позивач
сплатив вартість виконаних робіт у
розмірі 133529,11 грн. Установлено судами і
те, що під час проведення ревізії
фінансово-господарської діяльності
Комунальної установи Сумської
обласної ради Краснопільський
психоневрологічний інтернат виявлено
порушення бюджетно-фінансової
дисципліни, про що складено акт від
06.08.13 №105-20-02/116, в якому зазначено, що в
акті №2 приймання виконаних
будівельних робіт внесено неправдиві
дані з виконаних робіт в сумі 25440,94 грн.,
чим порушено вимоги пункту 3.3.10.1 ДБН
Д1.1-1-2000 «Правила визначення вартості
будівництва», частини 8 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від 16.07.99
№996-ХІV та пункту 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 №88. Судами також установлено,
що 03.09.13 позивачем на адресу
відповідача скеровано претензію №268
про повернення зайво сплачених коштів,
у зв'язку з безпідставним завищенням
вартості виконаних робіт, яка була
залишена останнім без задоволення. Як
убачається з матеріалів справи,
предметом судового розгляду є вимога
Комунальної установи Сумської
обласної ради Краснопільський
психоневрологічний інтернат про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ремсервіс" 25440,94 грн.
безпідставно отриманих коштів. Як на
підставу позову, позивач посилався на
приписи статті 1212 Цивільного кодексу
України і, при цьому, зазначав, що
спірні кошти відповідачем отримані
безпідставно, оскільки послуги на цю
суму за договором від 01.10.12
відповідачем фактично не надавалися.
За приписами статті 11 Цивільного
кодексу України одною з підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
є договір. Згідно з частинами 1, 2 статті
837, частини 1 статті 843, частини 1 статті
844, частини 2 статті 845 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона, підрядник, зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони, замовника, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові. У договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення. Ціна у договорі підряду
може бути визначена у кошторисі. Якщо
робота виконується відповідно до
кошторису, складеного підрядником,
кошторис набирає чинності та стає
частиною договору підряду з моменту
підтвердження його замовником. Якщо
фактичні витрати підрядника виявилися
меншими від тих, які передбачалися при
визначенні ціни, кошторису, підрядник
має право на оплату роботи за ціною,
встановленою договором підряду, якщо
замовник не доведе, що отримане
підрядником заощадження зумовило
погіршення якості роботи. Згідно зі
статтею 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги містить
і стаття 193 Господарського кодексу
України. Відповідно до статей 6, 627
Цивільного кодексу України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови, пункти, визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства,
стаття 628 Цивільного кодексу України.
Статтею 629 цього ж Кодексу унормовано,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Отже, як установлено
судами, правовідносини між сторонами у
справі врегульовані договором від
01.10.12, і саме на виконання умов цього
договору, який є дійсним, відповідачем
виконувались роботи з капітального
ремонту даху, а позивачем здійсненна
оплата вартості цих робіт в сумі
погодженій цим договором. Наслідки
набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави
унормовано Главою 83 Цивільного кодексу
України. Відповідно до статті 1212
Цивільного кодексу України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи без достатньої
правової підстави, безпідставно набуте
майно, зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог
про: 1) повернення виконаного за
недійсним правочином; 2) витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи. З
аналізу вказаної норми убачається, що
цей вид позадоговірних зобов'язань
породжують такі юридичні факти: 1)
набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи; 2)
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі відпали. Виходячи з того,
що як установлено судами, і це
підтверджується матеріалами справи,
між сторонами укладено договір про
оплатне виконання замовлення на
капітальний ремонт покрівлі приміщень
позивача, а кошти, які останній просить
стягнути з відповідача, отриманні
останнім як оплата за виконані згідно з
договором від 01.10.12 роботи, то такі
кошти набуто за наявності правової
підстави, тому не можуть бути
витребувані відповідно до приписів
статті 1212 Цивільного кодексу України
як безпідставне збагачення. Посилання
скаржника, як на підставу для
скасування постанови у справі на
приписи статті 22 Цивільного кодексу
України, статті 224 Господарського
кодексу України, якими унормовані
положення щодо відшкодування збитків
визнаються неспроможними, оскільки
скаржник посилаючись на вказані
приписи фактично не наводить в чому
саме полягає порушення судами цих норм,
при цьому враховується і те, що
Комунальною установою Сумської
обласної ради Краснопільського
психоневрологічного інтернату
заявлявся позов про повернення
безпідставно отриманих коштів у
відповідності до вимог статті 1212
Цивільного кодексу України, і
предметом позову, як і його підставою,
не визначалось стягнення з відповідача
збитків. Щодо виявлених під час
проведення перевірки Державною
фінансовою інспекцією в Сумській
області порушень, за результатами
проведення якої складено акт ревізії
від 06.08.13, яким начебто підтверджується
переплата позивача, то акт ревізії не
має для господарського суду
заздалегідь встановленої доказової
сили і є одним з доказів у справі, який
оцінений судами обох інстанцій
відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України у
сукупності з усіма доказами у справі.
Також не можуть бути підставою для
скасування постанови у справі і
посилання скаржника на порушення судом
положень ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила
визначення вартості будівництва»,
статті 632 Цивільного кодексу України,
оскільки такий довід не спростовує
установлених судами обставин щодо
наявності у позивача правових підстав
для перерахування спірних коштів, а у
відповідача, в свою чергу, наявне право
отримати плату за виконані за
договором роботи. За таких обставин,
висновок судів про відсутність
правових підстав для стягнення з
відповідача спірних коштів на підставі
статті 1212 Цивільного кодексу України
визнається правомірним. Отже, виходячи
з приписів частини 2 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, підстав для скасування
постанови у справі та задоволення
касаційної скарги не вбачається.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
11.02.14 у справі №920/1907/13 залишити без
змін.

Касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Сумській
області залишити без задоволення.

Головуючий
Т.Добролюбова

Судді
Т. Дроботова

В.Швець