ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2014 р.
Справа № 917/2348/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.
, суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Цвірі Д.М.

за участю представників сторін:

позивача - Оданець В.О., дов. № 284 від
02.06.2014 р.

Удовіченко І.О., дов. № 88 від
01.04.2014 р.

відповідача - Кривонос П.П., дов. №
06-14/02-1 від 02.06.2014 р.

Удовиченко О.І., дов. № 88
від 01.04.2014 р,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Приватно-орендного
сільськогосподарського підприємства
"Агрофірма "Перемога", с. Удовиченки
Зіньківського району Полтавської
області (вх. №1228 П/3) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 23.01.14 у справі № 917/2348/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія Докучаєвські чорноземи", м.
карлівка Карліковського району
Полтавської області

до Приватно-орендного
сільськогосподарського підприємства
"Агрофірма "Перемога", с. Удовиченки
Зіньківського району Полтавської
області

про стягнення 501 645,68 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія Докучаєвські чорноземи",
звернувся до господарського суду
Полтавської області з позовною заявою,
в якій з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог просив суд
стягнути з відповідача,
Приватно-орендного
сільськогосподарського підприємства
"Агрофірма Перемога", заборгованість в
сумі 400 339,63 грн. та судовий збір в
розмірі 10 032,91 грн.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 23.01.2014 року у
справі № 917/2348/13 (суддя Іваницький О.Т.)
позов задоволено повністю. Стягнуто з
Приватного-орендного
сільськогосподарського підприємства
"Агрофірма Перемога" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія Докучаєвські чорноземи"
заборгованість в сумі 400 339,63 грн. та
витрати по сплаті судового збору сумі
1373,05 грн.

Відповідач із вказаним рішенням
господарського суду першої інстанції
не погодився звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення змінити, зменшивши суму
стягнення з 400 339,63 грн. до 64515,05 грн., а
також просить стягнути з позивача
сплачений судовий збір в сумі 3358,25 грн.
за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування викладених вимог
відповідач посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи. При
цьому зазначає, що господарським судом
не досліджувались обставини підстав
виникнення між сторонами
домовленостей по спірним
правовідносинам, їх припинення,
підстав виникнення у позивача права на
вимогу, а також вважає, що суд не
з'ясував, в якій спосіб зобов'язання
відповідача повинно бути виконаним в
натурі - грошовими коштами, товарами,
послугами. Крім того, відповідач
вважає, що у позивача відсутнє право на
вимогу за договорами оренди в зв'язку з
відсутністю відповідних актів, на
підстав яких здійснюється оплата.
Відповідач стверджує, що на виконання
попередніх домовленостей з позивачем,
він відвантажив позивачу продукцію на
загальну суму 396487,40 грн., в зв'язку з чим
визнає заборгованість перед позивачем
в сумі 64515,05 грн.

В судовому засіданні 03.06.2014 року
оголошено перерву до 06.06.2014 року.

Позивач надав пояснення по справі
стосовно укладених між сторонами
договорів оренди
сільськогосподарської техніки від
21.10.2011 р. № 15/234 та № 15/235, в яких зокрема
зазначив про те, що фактично вказана у
договорах сільськогосподарська
техніка була повернута орендарем до
орендодавця 21.04.2013 р., однак орендна
плата відповідачем за весь період
користування не була сплачена. Позивач
вказує на те, що заборгованість по
орендній платі в розмірі 234060,22 грн. була
також відображена в акті звіряння між
ТОВ "АПК Докучаєвські чорноземи" та
ПОСП "Агрофірма "Перемога" від 20.11.2013 р.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
приходить до висновку про залишення
апеляційної скарги без задоволення,
виходячи з наступного.

Звертаючись до господарського суду,
позивач послався на те, що між ТОВ "АПК
Докучаєвські чорноземи" та ПОСП
"Агрофірма "Перемога" на протязі 2011-2013
років існували як договірні так і
позадоговірні господарські
правовідносини відповідно до умов
яких здійснювалась спільна
фінансово-господарська діяльність, а
саме: позивач надавав
відповідачу грошові кошти та
матеріально технічні засоби,
послуги сільськогосподарською
технікою, купував
сільгосппродукцію, а відповідач
поставляв позивачу
сільськогосподарську продукцію та
здійснював продаж і відгодівлю ВРХ,
телиць, коней і т. інш.

Позивач стверджує, що станом на 01.05.2013 р.
у відповідача виникла заборгованість у
розмірі 400,410,37 грн., в зв'язку з чим
позивач листом за вих. № 141 від 22 травня
2013 року звернувся до відповідача з
вимогою погасити кредитну
заборгованість в означеній сумі до
31.05.2013 року, яка останнім залишилась без
задоволення.

Вказані обставини стали підставою
звернення позивача до господарського
суду з відповідним позовом.

Вирішуючи даний господарський спір,
суд першої інстанції виходив з того, що
визнав встановленим факт наявності між
сторонами, як договірних так і
позадоговірних господарських
правовідносин. При цьому місцевим
господарським судом також встановлено,
що розрахунки проводились між
сторонами своєчасно за винятком
розбіжностей, які виникли при
поставках ПОСП ''Агрофірма ''
Перемога'' соняшника та озимої пшениці
за накладними № 162 від 05.11.2013р. № 165
від 06.11.2013; № 164 від 06.11.2013р. № 163 від
06.11.2013р.; № 161 від 05.11.2013р.; № 160 від
05.11.2013р.; № 11 від 12.07.2013р.; № 12 від 13.07.2013р.

Матеріали справи свідчать про те, що
відповідач лише 19 грудня 2013 року
за вих. № 83 (т.2,а.с. 94) надіслала лист
директору ТОВ '' АПК Докучаєвські
чорноземи'' Кибка А.А. з проханням в
рахунок погашення заборгованості
за отриману продукцію та надані
послуги зарахувати відвантажену
продукцію: озиму пшеницю 39,470 тонн на
суму 88807,50 грн. відвантажену в квітні 2013
року; озиму пшеницю залікова вага 75,120
тонн на суму 112 680,00 грн. відвантажену в
липні та листопаді 2013 року; соняшник
залікова вага 64,567 тонн на суму 1 905
531,64 грн. відвантажено в листопаді 2013
року; дизельне паливо 485 літрів на
суму 4468,26 грн. яке було в баках
тракторів на момент повернення згідно
акту передачі в квітні 2013 року.
Загальна сума 396 487,40 грн.

08 січня 2014 року ТОВ '' АПК Докучаєвські
чорноземи '' Кибка А.А. листом за вих. № 14
надіслало відповідачу відповідь в
якій повідомило про те, що
запропонована продукція для
зарахування в рахунок погашення
заборгованості, має низькі кондиційні
якості, а тому її вартість є значно
завищеною, ніж фактична ціна на таку
продукцію, що склалась на ринку в даний
час. В зв'язку з цим, зарахувати таку
продукцію в рахунок погашення
заборгованості, за запропонованими
цінами ТОВ '' АПК Докучаєвські
чорноземи '' не може - (т.3,а.с. 3-5).

Враховуючи викладені обставини, а
також зважаючи на доведення позивачем
та підтвердження матеріалами справи
факту поставки продукції та отримання
відповідачем послуг за спірний період,
а також відсутністю належних доказів
погашення заборгованості у визначеній
позивачем сумі, керуючись статтями
509-510, 526, 530, 712 Цивільного кодексу
України, місцевий господарський суд
визнав позовні вимоги про стягнення
основного боргу в розмірі 400410,37 грн.
обґрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню.

З даними висновками повністю
погоджується колегія суддів та
зазначає наступне.

Предметом даного господарського спору
є матеріально-правова вимога про
стягнення заборгованості в розмірі
400410,37 грн., яка утворилась у відповідача
за поставлену позивачем продукцію та
надані послуги.

При цьому, судом апеляційної інстанції
з'ясовано, що в період з 2011 рік 2013 рік
між сторонами існували позадоговірні
господарські правовідносини з
поставки товарно-матеріальних
цінностей, технічних засобів, що
підтверджується наявними у справі
первинними документами
бухгалтерського обліку (відповідними
накладними на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
рахунками-фактурами, довіреностями
тощо ).

Вказані документи підписані з боку
сторін без жодних зауважень,
відповідач факт отримання
товарно-матеріальних цінностей не
заперечує, під час розгляду справи
будь-якими доказами не спростовує.

Відповідно до ст.ст. 202, 205, 207 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
двох або багатостороннім правочином
(договором) є погоджена дія двох або
більше сторін. Правочин може вчинятись
усно або в письмовій формі, сторони
мають право обирати форму правочину,
якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони, якщо він
підписаний сторонами.

Правочин до якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків ( ч. 2 ст. 205 ЦК України).

Відповідно до положень ст. ст. 174-175, 181, 193
Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір
може бути укладений у будь - якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Таким чином, сторони підтвердили свій
намір щодо встановлення між ними
господарських правовідносин,
відповідно до яких позивач, як
продавець, зобов'язався поставити
продукцію, а відповідач, як покупець, її
прийняти та сплатити. Дані відносини не
були обумовлені конкретними строками
поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
видаткова накладна складається під час
здійснення господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її закінчення.

При цьому, підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положенню
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар.

Таким чином, зважаючи на те, що факт
передачі позивачем та прийняття
відповідачем товарно-матеріальних
цінностей підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами, у
відповідача у відповідності з вимогами
ст. 692 Цивільного кодексу України з
моменту отримання продукції виник
обов'язок щодо здійснення розрахунків.

Крім того, судом апеляційної інстанції
встановлено, що між ТОВ "АПК
Докучаєвські чорноземи" та ПОСП
"Агрофірма "Перемога" було укладено
договір оренди сільськогосподарської
техніки від 21.10.2011 р. № 15/234, відповідно
до умов якого ТОВ "АПК Докучаєвські
чорноземи" передало ПОСП "Агрофірма
"Перемога" в строкове платне
користування трактор Chellenger МТ658С
вартістю 1800000,00 грн. Згідно розділу 5
орендар зобов'язується своєчасно
сплачувати орендну плату з розрахунку
10000,00 грн. в місяць. Орендна плата
сплачується у безготівковому порядку
на розрахунковий рахунок або
проводиться товарно-матеріальними
цінностями орендаря на підставі акту
виконаних робіт та відповідно наданих
послуг.

Матеріали справи свідчать про те, що
21.10.2011 р. між ТОВ "АПК Докучаєвські
чорноземи" та ПОСП "Агрофірма "Перемога"
також було укладено договір оренди
сільськогосподарської техніки № 15/235,
відповідно до умов якого ТОВ "АПК
Докучаєвські чорноземи" передало ПОСП
"Агрофірма "Перемога" в строкове платне
користування глибокорозпушувач CASE
Ekolo-tiger 530C вартістю 500000,00 грн. Згідно
розділу 5 орендар зобов'язується
своєчасно сплачувати орендну плату з
розрахунку 3000,00 грн. в місяць. Орендна
плата сплачується у безготівковому
порядку на розрахунковий рахунок або
проводиться товарно-матеріальними
цінностями орендаря на підставі акту
виконаних робіт та відповідно наданих
послуг.

Як зазначає позивач, фактично вказана у
договорах сільськогосподарська
техніка була повернута відповідачем
21.04.2013 р., однак орендна плата не була
сплачена.

Наявними у справі доказами
підтверджується факт передачі
вказаної сільськогосподарської
техніки відповідачу, про що свідчать
підписані між сторонами акти від 22.10.2011
р. (а.с. 98, 100, т. 2).

Позивачем були виставлені відповідачу
відповідні рахунки за користування
сільськогосподарською технікою на
загальну суму 234,060,22 грн., а саме:
рахунок № 29 від 22.04.2013 р. на суму 23225,81
грн.; рахунок № 30 від 22.04.2013 р. на суму
120000,00 грн.; рахунок № 30 від 22.04.2013 р. на
суму 36666,67 грн.; рахунок № 32 від 22.04.2013 р.
на суму 6967,74 грн.; рахунок № 33 від 22.04.2013
р. на суму 36000,00 грн.; рахунок № 30 від
20.04.2013 . на суму 11200,00 грн., які
відповідачем залишились не сплаченими.

Позивач листом за вих. № 141 від 22 травня
2013 року звернувся до відповідача з
вимогою погасити кредитну
заборгованість в сумі 400 410,37 грн. до
31.05.2013 року.

Так, в матеріалах справи міститься
підписаний уповноваженими
представниками сторін і скріплений
печатками їх підприємств двосторонній
акт звірки взаємних розрахунків за
станом на 20.11.2013 р. з вивіреним сальдо на
користь позивача в сумі 400 410,37 грн., в
якому відображені як господарські
операції по накладним на поставку
продукції, так і господарські операції
по договорам оренди
сільськогосподарської техніки (а.с.
301-302, т. 2).

Вказаний акт відповідно до вимог
статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
приймається до уваги колегією суддів
не лише в якості доказу проведення та
відображення сторонами певних
господарських операцій, а й доказом на
підтвердження фактичної поставки
позивачем продукції за накладними, а
також надання послуг за договорами
оренди сільськогосподарської техніки,
та наявності у відповідача боргу в
означеній сумі.

При цьому, колегія суддів вважає
необхідним зауважити, що дійсно акт
звірки бухгалтерів за своєю правовою
природою є тільки документом, по якому
бухгалтерії підприємств звіряють
бухгалтерський облік операцій. Між тим,
акт звірки має складатись виключно на
підставі даних бухгалтерського обліку
і первинних документів та може мати
доказову силу лише в сукупності з
первинними документами
бухгалтерського обліку - накладними,
рахунками, тощо.

В даному випадку, заборгованість
відповідача в розмірі 400 410,37 грн.
підтверджується наданими позивачем до
матеріалів справи належним чином
завіреними копіями первинних
документів -які містять вичерпні
відомості про господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Судом апеляційної інстанції з'ясовано,
що відповідно до умов досягнутої між
сторонами домовленості позивач
надавав відповідачу грошові кошти
та матеріально технічні засоби,
послуги сільськогосподарською
технікою, купував
сільгосппродукцію, а відповідач
поставляв позивачу
сільскогосподарську продукцію та
здійснював продаж і відгодівлю ВРХ,
телиць, коней і т. інш.

Таким чином, розрахунки між сторонами
проводились у тому числі шляхом
поставки відповідачем позивачу певної
продукції.

Відповідач заборгованість перед
позивачем в розмірі 400 410,37 грн. не
визнає, посилаючись на те, що в період з
квітня по листопад 2013 року ПОСП ''АФ''
Перемога'' відвантажувало ТОВ '' АПК
Докучаєвські чорноземи ''
сільськогосподарську продукцію, та
своїм листом від 19.12.2013 р. звернулось до
позивача з проханням в рахунок
погашення заборгованості за
отриману продукцію та надані послуги
зарахувати відвантажену продукцію на
загальну суму 396487,40 грн.: озиму пшеницю
39,470 тонн на суму 88807,50 грн. відвантажену
в квітні 2013 року; озиму пшеницю
залікова вага 75,120 тонн на суму 112 680,00
грн. відвантажену в липні та листопаді
2013 року; соняшник залікова вага 64,567
тонн на суму 1 905 531,64 грн.
відвантажено в листопаді 2013 року;
дизельне паливо 485 літрів на суму
4468,26 грн. яке було в баках тракторів на
момент повернення згідно акту передачі
в квітні 2013 року.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, 08 січня 2014 року ТОВ '' АПК
Докучаєвські чорноземи '' листом за вих.
№ 14 повідомив про те, що
запропонована продукція для
зарахування в рахунок погашення
заборгованості, має низькі кондиційні
якості, а тому її вартість є значно
завищеною, ніж фактична ціна на таку
продукцію, що склалась на ринку в даний
час. В зв'язку з цим, зарахувати таку
продукцію в рахунок погашення
заборгованості, за запропонованими
цінами ТОВ '' АПК Докучаєвські
чорноземи '' не може.

Таким чином, відповідач вважає, що він
виконав свої зобов'язання перед
позивачем, здійснивши поставку
продукції на суму 396487,40 грн.

Слід зазначити, що відповідно до статті
538 Цивільного кодексу України за
зустрічним виконанням зобов'язання
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства, не випливає
із суті зобов'язання або звичаїв
ділового обороту.

Згідно із статтями 6, 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладені договору,
в виборі контрагента та визначенні
умов договору з урахуванням вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту.

Проте, матеріалами справами не
підтверджено, а відповідачем не
доведено наявність між сторонами
правовідносин відносно придбання
озимої пшениці та соняшника, а також
наявність у позивача будь-яких
зобов'язань з цього приводу, у тому
числі за договорами оренди
сільськогосподарської техніки.

Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладання господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом
обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
там порядку укладення даного виду
договору.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визначені такими за законом чи
необхідні для договорів даного
виду, а також умови, щодо яких на вимогу
однієї із сторін повинна бути
досягнута згода. При укладені
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському
договорі повинні визначати
найменування (номенклатуру,
асортимент) та кількість продукції
(робіт, послуг), а також вимоги до їх
якості. Вимоги щодо якості предмета
договору визначаються відповідно до
обов'язкових для сторін нормативних
документів, зазначених у статті 15 цього
Кодексу, а у разі їх відсутності - в
договірному порядку, з додержанням
умов, що забезпечують захист інтересів
кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі
визначається в порядку, встановленому
цим Кодексом, іншими законами, актами
Кабінету Міністрів України.

Отже, фактом придбання будь-якої
сільськогосподарської продукції є
підписані сторонами договори
купівлі-продажу, товаротранспортні
накладні, або договір складського
зберігання її, виставлені рахунки за
зберігання

Проте, відповідач у наданих до
матеріалів справи накладних крім
кількості не вказав ціну продукції, яка
є істотною умовою при здійсненні
господарських операцій. Також,
відсутні належним чином оформлені
видаткові накладні, які є первинними
обліковими документами у розумінні
Закону України '' Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні
'' і які відповідають вимогам ст. 9 цього
Закону, а також Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксують
факт здійснення господарських
операцій і встановлення договірних
відносин.

Таким чином, надані відповідачем
докази не спростовують наявність у
нього заборгованості перед позивачем
в сумі 400339,63 грн. за позадоговірними
поставками продукції у період з 2011 по
2013 роки, а також за договорами оренди
сільськогосподарської техніки від
21.10.2011 р. № 15/234 та № 15/235.

Колегією суддів також враховано, що
позивачем на підтвердження фактичного
здійснення поставки
товарно-матеріальних цінностей, а
також надання послуг надано до
матеріалів справи копії оборотних
відомостей сумованого обліку,
податкових накладних, а також
податкових декларацій з розшифровками
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів.

Як зазначено Вищим господарським судом
України в інформаційному листі від
17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді окремих норм
матеріального права», підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції на
підставі ретельної правової оцінки
наявних у справі документів:
товарно-транспортних накладних,
документів податкової звітності,
платіжних документів достеменно
встановлено та відповідачем будь-якими
доказами не спростовано, що за
відповідними накладними за період з
08.11.2011 р. по 30.04.2013 р. відповідачу були
поставлені товарно-матеріальні
цінності та надані послуги на загальну
суму 7 834 295,78 грн., які на час звернення
до господарського суду відповідачем
оплачені частково, шляхом передачі
позивачу товарно-матеріальних
цінностей на загальну суму 7 433 956,10
грн., в зв'язку з чим залишок його
заборгованості за поставлену
позивачем продукцію становить 400 339,63
грн., що є у відповідності зі ст. 692
Цивільного кодексу України
безперечною підставою для стягнення
заборгованості за поставлену
позивачем продукцію.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Договір, згідно статті 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

При цьому, оскільки факт передачі
сільськогосподарської техніки
відповідачу підтверджується
матеріалами справи, а невиконання
грошового зобов'язання з оплати
орендної плати є доведеним, у позивача
є всі правові підстави вимагати
стягнення з відповідача передбаченої
договорами оренди
сільськогосподарської техніки плати
за весь час користування
сільськогосподарською технікою.

Твердження відповідача про
відсутність у нього зобов'язання з
оплати оренди в зв'язку з тим, що
передбачені п. 5 договорів оренди
сільськогосподарської техніки акти
виконаних робіт між сторонами не
складались та не підписувались,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки фактичне користування
сільськогосподарською технікою та її
повернення позивачу 21.04.2013 р.
підтверджується матеріалами справи,
відповідачем вказані обставини жодним
чином не спростовані. До того ж, за
умовами договорів відповідач був
зобов'язаний своєчасно сплачувати
позивачу орендну плату з відповідного
розрахунку в місяць.

Враховуючи, що сума боргу в розмірі
400339,63 грн. відповідачем не спростована,
відповідач належних доказів погашення
суми боргу не надав, аргументованих
заперечень не представив, а також
враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України
та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, тому суд першої
інстанції правомірно визнав позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
400339,63 грн. основного боргу
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Приймаючи до уваги викладене вище,
колегія суддів дійшла висновку, що
наведені відповідачем доводи в
апеляційній скарзі, позбавлені
фактичного та правового обґрунтування,
на їх підтвердження не було надано
відповідних доказів, а господарський
суд Полтавської області дав належну
юридичну оцінку обставинам справи та
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстави для скасування
рішення господарського суду
Полтавської області від 23.01.14 у справі
№ 917/2348/13 відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного
сільськогосподарського підприємства
"Агрофірма "Перемога", с. Удовиченки
Зіньківського району Полтавської
області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 23.01.14 у справі
№ 917/2348/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 06 червня 2014 року.

Головуючий суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Білецька А.М.

Суддя
Гребенюк Н. В.