ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.
Справа № 921/1292/13-г/7

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Скрипчук О.С.

суддів
Дубник О.П.

Матущака О.І.

при секретарі судового засідання
Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційні скарги
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Тернопільській області за № 10-12-01068 від
28.03.2014 року

та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.Й.В.-Сервіс» за №
16 від 25.03.2014 року

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 04.03.2014 року

у справі № 921/1292/13-г/7

за позовом: Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Тернопільській області, м. Тернопіль

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.Й.В.-Сервіс»,
м.Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Тернопільського
обласного виробничого управління по
меліорації і водному господарству
«Тернопільводгосп», м. Тернопіль

про зобов'язання Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Р.Е.Й.В.-Сервіс» повернути по акту
приймання-передавання
балансоутримувачу - Тернопільському
міжрайонному управлінню водного
господарства Тернопільського
обласного виробничого управління по
меліорації і водному господарству
«Тернопільводгосп», орендоване
державне майно - частину приміщень
загальною площею 167,39 кв.м. (в тому числі
32,0 кв.м. долі площ спільного
користування) першого поверху
лабораторно-виробничого корпусу під
літерою «А», реєстровий номер 01034260.1.
АААБВЖ716, розташованого за адресою вул.
Текстильна, 30-А, м. Тернопіль та
стягнення до Державного бюджету 12 527,72
грн. неустойки.

за участю представників:

від позивача: Чубак С.М. - довіреність №
08 від 25.03.2014 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

РВ ФДМ України по Тернопільській
області звернулось до Господарського
суду Тернопільської області з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.Й.В.-Сервіс» про
зобов'язання повернути по акту
приймання-передавання
балансоутримувачу - Тернопільському
міжрайонному управлінню водного
господарства Тернопільського
обласного виробничого управління по
меліорації і водному господарству
«Тернопільводгосп», орендоване
державне майно - частину приміщень
загальною площею 167,39 кв.м. (в тому числі
32,0 кв.м. площі спільного користування)
першого поверху лабораторно -
виробничого корпусу під літерою "А",
реєстровий номер 01034260.1. АААБВЖ716,
розташованого за адресою
вул.Текстильна, 30-А, м.Тернопіль та про
стягнення до державного бюджету
12527,72грн. неустойки, що складає
подвійний розмір орендної плати.

18.02.2014 року позивачем було подано до
суду першої інстанції клопотання
№10-12-00579 від 18.02.2014р. про збільшення
позовних вимог, відповідно до якого
просить стягнути з відповідача
неустойку в сумі 20952,06 грн., з яких:
12527,72грн. за заявлений період в позовній
заяві - з 24.08.2013р. по 30.11.2013р. та 8424,34грн.
за період - з 01.12.2013р. по 31.01.2014р. Суд,
розглянувши дане клопотання позивача
про збільшення розміру позовних вимог
залишив його без розгляду, про що
зазначив в ухвалі суду від 18.02.2014р.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 04.03.2014 року
у справі № 921//1292/13-г/7 (суддя Стадник М.С.)
позовні вимоги РВ ФДМ України по
Тернопільській області задоволено
частково. Суд виніс рішення, яким
стягнув з ТзОВ «Р.Е.Й.В. - Сервіс» в
доход державного бюджету України 12527,72
грн. неустойки за несвоєчасне
повернення орендованого державного
майна. Провадження у справі в частині
зобов'язання ТзОВ «Р.Е.Й.В. - Сервіс»
повернути по акту
приймання-передавання орендоване
державне майно - частину приміщень
загальною площею 167,39 кв.м. (в тому числі
32,0 кв.м. площі спільного користування)
першого поверху лабораторно -
виробничого корпусу під літерою "А",
реєстровий номер 01034260.1. АААБВЖ716,
розташованого за адресою
вул.Текстильна, 30-А, м.Тернопіль,
припинено.

Не погоджуючись з даним рішенням ТзОВ
«Р.Е.Й.В. - Сервіс» подало апеляційну
скаргу № 16 від 25.03.2014 року, в якій
просить скасувати рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 04.03.2014 року в частині
стягнення 12 527,72 грн. та постановити
нове рішення, яким задоволити позовні в
частині стягнення 12 027,72 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції при прийнятті
рішення порушено норми матеріального
права. А саме скаржник стверджує, що під
час розгляду справи у суді першої
інстанції відповідачем було проведено
оплату частини заборгованості в сумі
500,00 грн., згідно платіжного доручення №
1732 від 26.02.2014 року. У зв'язку з чим, сума
боргу визначена до стягнення не
відповідає дійсності та становить за
період прострочення повернення
орендного майна з серпня по листопад 2013
року - 12 027,72 грн.

Також, не погоджуючись з рішенням
Господарського суду Тернопільської
області РВ ФДМ України по
Тернопільській області подало
апеляційну скаргу за № 10-12-01068 від 28.03.2014
року, в якій просить скасувати рішення,
прийняти нове рішення, яким стягнути з
ТзОВ «Р.Е.Й.В. - Сервіс» в дохід
державного бюджету неустойку за
несвоєчасне повернення орендованого
майна в розмірі 20 952,06

Апеляційна скарга РВ ФДМ України
мотивована тим, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення
порушено норми матеріального і
процесуального права. А саме скаржник
стверджує, що судом першої інстанції
безпідставно залишено без розгляду
клопотання про збільшення позовних
вимог.

Позивачем було подано до суду відзив на
апеляційну скаргу № 10-12-01653 від 13.05.2014
року, в якому просить рішення
Господарського суду Тернопільської
області скасувати частково, прийняти
нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача 20452,00
грн.

Відповідач та третя особа явку
уповноважених представників у судове
засідання не забезпечили, незважаючи
на те, що про час та місце розгляду
апеляційних скарг були належним чином
повідомлені.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.09.2010 року між РВ ФДМ України по
Тернопільській області (далі -
орендодавець) та ТзОВ «Р.Е.Й.В. - Сервіс»
(далі - орендар) було укладено договір
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності. Згідно умов
договору орендодавець надав, а орендар
прийняв, згідно акту приймання -
передавання майна, в строкове платне
користування державне нерухоме майно:
частину приміщень загальною площею
167,39кв.м.(в тому числі 32,0кв.м.площ
спільного користування) першого
поверху лабораторно - виробничого
корпусу під літерою "А", реєстровий
номер 01034260.1. АААБВЖ716, розташованого за
адресою вул.Текстильна, 30-А,
м.Тернопіль, що перебуває на балансі
Тернопільського міжрайонного
управління водного господарства
Тернопільського обласного виробничого
управління по меліорації і водному
господарству «Тернопільводгосп» (далі
-Балансоутримувач), для здійснення
виробничої діяльності, вартість майна
станом на 31.05.2010р. становить 305220,00грн
без ПДВ (п.1.1- 1.3, 2.1 договору оренди).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору
сторони погодили, що розмір орендної
плати визначається на підставі
Методики розрахунків і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 04 жовтня 1995 року за №786 (зі змінами
та доповненнями), з врахуванням
результатів конкурсу на право оренди
державного майна і становила без ПДВ за
перший місяць оренди -
3792,36грн.,нарахування ПДВ на суму
орендної плати здійснюється у порядку
визначеному законодавством,при цьому
орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

Згідно п. 3.5 договору орендна плата
перераховується орендарем до
державного бюджету та
Балансоутримувачу у співвідношенні 50%
до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа
місяця та відповідно до пропорцій
розподілу установлених Кабінетом
Міністрів України і чинних на кінець
періоду, за який здійснюється платіж,
та на підтвердження перерахування
орендної плати за попередній місяць
надається ним орендодавцеві та
Балансоутримувачу інформація (п. 5.9
договору);

Передача орендарю в оренду майна та
його повернення здійснюється згідно
акта приймання - передачі, який
підписується Балансоутримувачем майна
з однієї сторони та її орендарем з
іншої сторони, при цьому майно
вважається поверненим з моменту
підписання акту, обов'язок щодо
складання якого покладається на
орендаря ( п.п. 7.2 ,10.10 умов договору);

Відповідно до пункту 10.1 договору
сторони визначили, що даний договір
укладений на 2 роки 11 місяців і діє з
21вересня 2010 року до 20серпня 2013 року.

Пунктами 10.6, 10.9 договору визначено, що
чинність договору оренди припиняється,
зокрема внаслідок закінчення строку,
на який його було укладено, при цьому
майно протягом трьох робочих днів
повертається орендарем
Балансоутримувачу.

На виконання умов договору
Балансоутримувач передав, а орендар
прийняв по Акту приймання-передавання
нерухомого майна від 21.09.2010р., у
тимчасове оплатне користування
державне нерухоме майно - частину
приміщення першого поверху
лабораторно - виробничого корпусу,
загальною площею 167,39кв.м.,
розташованого за адресою
вул.Текстильна, 30-А, м.Тернопіль.

13.06.2013 року позивачем на адресу
відповідача був скерований лист №
18-14-02077 від 12.06.2013 року щодо не
продовження дії договору оренди
державного нерухомого майна. В даному
листі позивач повідомив відповідача
про те, що термін дії договору
продовжуватись не буде і у зв'язку з цим
відповідно до п. 10.9 договору просив
протягом трьох днів з дня закінчення
строку дії договору повернути майно по
акту приймання передачі. Однак, даний
лист був залишений без відповіді та
належного реагування.

Пізніше, позивачем направлялись на
адресу відповідача листи попередження
№ 18-14-03726 від 09.10.2013 року, № 18-14-04271 від
18.11.2013 року, в яких просив відповідача
повернути майно, згідно договору за
актом приймання-передачі та сплати
неустойку.

У зв'язку з тим, що відповідачем не були
виконані вимоги позивача, останній
звернувся до суду з позовом про
зобов'язання ТзОВ «Р.Е.Й.В.-Сервіс»
повернути по акту
приймання-передавання
балансоутримувачу - Тернопільському
міжрайонному управлінню водного
господарства Тернопільського
обласного виробничого управління по
меліорації і водному господарству
«Тернопільводгосп», орендоване
державне майно - частину приміщень
загальною площею 167,39 кв.м. (в тому числі
32,0 кв.м. долі площ спільного
користування) першого поверху
лабораторно-виробничого корпусу під
літерою «А», реєстровий номер 01034260.1.
АААБВЖ716, розташованого за адресою вул.
Текстильна, 30-А, м. Тернопіль та про
стягнення до Державного бюджету 12 527,72
грн. неустойки (за період 24.08.2013 року по
30.11.2013 року).

При винесенні постанови колегія суддів
виходила з наступного.

Порядок укладення, зміни, розірвання та
виконання договору оренди державного
майна, який за своєю правовою природою
є договором майнового найму,
регулюється нормами Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України.

Так, договір оренди державного майна
укладається в письмовій формі, та в
частині істотних умов повинен
відповідати типовому договору (ч.2 ст.10
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" ).

Однією із істотних умов договору
оренди державного майна є термін, на
який укладається договір оренди, та
умови повернення майна.

Договір оренди припиняється у разі
закінчення строку, на який його було
укладено (ч.2 ст. 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", ст. 763 ЦК України ).

Правові наслідки продовження
користування майном після закінчення
строку договору оренди безпосередньо
передбачені статтею 764 ЦК України,
ч.2ст.17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" та ч.4
ст. 291 ГК України, згідно з якою правові
наслідки припинення договору оренди
визначаються відповідно до умов
регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до ст. 764 ЦК України,ч.2ст.17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", якщо наймач
продовжує користуватися майном після
закінчення строку договору найму
(оренди), то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Зі змісту зазначених правових норм
випливає, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. При цьому такі
заперечення мають бути висловлені ним
протягом одного місяця після
закінчення строку договору.

Згідно ч.1 ст. 785 ЦК України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Відповідно
до приписів ч.1 ст. 27 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", у разі закінчення строку дії
договору оренди та відмови від його
продовження, орендар зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, зазначених у договорі
оренди.

Отже, після спливу строку дії договору
оренди, орендар зобов'язаний повернути
це майно, при цьому, якщо протягом
місяця після закінчення строку
договору оренди наймач продовжує
користуватися майном, але мали місце
заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий договір є припиненим в силу
закону.

Матеріалами справи підтверджено, що
орендодавець листом №18-14-02077 від
12.06.2013р. повідомив орендаря, що 20.08.2013р.
закінчується термін дії договору
оренди, у зв'язку з чим орендоване майно
підлягає поверненню Балансоутримувачу
по акту приймання-передавання протягом
трьох днів з моменту закінчення
договору, який необхідно подати до
регіонального відділення. Також,
позивачем направлялись на адресу
відповідача листи попередження №
18-14-03726 від 09.10.2013 року, № 18-14-04271 від
18.11.2013 року, в яких просив відповідача
повернути майно, згідно договору за
актом приймання-передачі та сплатити
неустойку.

В процесі розгляду справи у суді першої
інстанції, ТзОВ «Р.Е.Й.В. - Сервіс»
повернуло орендоване майно
Балансоутримувачу, що підтверджується
актом приймання - передавання
нерухомого майна від 31.01.2014р., згідно
якого майно передано в нормальному
стані.

Враховуючи вищенаведене, судом першої
інстанції обґрунтовано на підставі
п.1ст.81ГПК України припинено
провадження у справі в частині
позовних вимог щодо зобов'язання
повернути по акту
приймання-передавання орендоване
державне майно.

Щодо позовних вимог про стягнення
неустойки колегія суддів зазначає
наступне.

27.12.2013 року позивач звернувся до
Господарського суду Тернопільської
області з позовом до ТзОВ «Р.Е.Й.В -
Сервіс» про стягнення до Державного
бюджету 12 527,72 грн. неустойки (за період
24.08.2013 року по 30.11.2013 року).

Підчас розгляду справи у суді першої
інстанції позивачем було подано до
суду клопотання про збільшення
позовних вимог № 10-12.-00579 від 18.02.2014 року,
в яких збільшив розмір позовних вимог
на суму 8 424,34 грн. та просив стягнути з
ТзОВ «Р.Е.Й.В - Сервіс» до Державного
бюджету 20 952,06 грн. неустойки (за період
24.08.2013 року по 31.01.2014 року).

В мотивувальній частині ухвали
Господарського суду Тернопільської
області від 18.02.2014 року та
оскаржуваного рішення зазначено, що
заява позивача про збільшення позовних
вимог, а саме про стягнення з
відповідача неустойки 8 424,34 грн. за
період з 01.12.2013 року по 31.01.2014 року
залишена без розгляду. При цьому, суд
виходив з того, що збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Суд зазначив, що
позивач вправі збільшити розмір
майнових вимог в межах заявленого
періоду (з 24.08.2013р. по 30.11.2013р.), а тому
вимоги позивача про стягнення
неустойки в сумі 8424,34грн. за період з
01.12.2013р. по 31.01.2014р. є зміною предмету
спору.

Відповідно до 22 ГПК України, позивач
вправі до прийняття рішення по справі
змінити підставу або предмет позову,
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Предмет позову це певна матеріальна
правова вимога позивача до
відповідача. Предмет позову
кореспондує зі способами захисту
права.

Підстава позову це фактичні обставини,
на яких ґрунтується вимога позивача.

Під збільшенням розміру позовних вимог
слід розуміти збільшення суми позову
за тією ж вимогою, яку було заявлено у
позовній заяві. Тому збільшення
розміру позовних вимог не може бути
пов'язано з пред'явленням додаткових
позовних вимог, про які не йшлося в
позовній заяві.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є
стягнення неустойки на підставі
договору оренди.

Судом встановлено, що позивач подаючи
до суду першої інстанції клопотання
про збільшення позовних вимог просив
суд збільшити суму позову та стягнути з
відповідача неустойку за більший
період на підставах та доказах, які
були заявлені та подані при поданні
позовної заяви. Разом з тим, позивач не
змінював предмет позову.

Враховуючи те, що позивач звернувся до
суду із клопотанням про збільшення
позовних вимог до винесення рішення
судом першої інстанції, останній
безпідставно залишив дане клопотання
без розгляду. Відтак, судом першої
інстанції при вирішенні спору у даній
справі були порушені вимоги ст. 22 ГПК
України, а тому рішення Господарського
суду Тернопільської області від 03.04.2014
року слід скасувати в частині
залишення без розгляду клопотання про
збільшення позовних вимог і дану заяву
прийняти до розгляду.

Так, якщо наймач, у разі припинення
договору найму, не виконує обов'язку
щодо повернення речі, наймодавець має
право вимагати від наймача сплати
неустойки, яка є самостійною майновою
відповідальністю у сфері орендних
правовідносин і визначається як
подвійна плата за користування річчю
за час прострочення (ч.2ст.785ЦК України).

Відповідно до ст. 526, 527, 629 ЦК України, ч.2
ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами, при цьому,
сторони повинні вжити усіх заходів для
виконання належним чином та в
установлений договором чи законом
строк взятих зобов'язань, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідач не заперечує факту
користування орендованим майном після
припинення дії договору оренди. А
також, з матеріалів справи вбачається,
що між сторонами був підписаний акт
звірки розрахунків з неустойки по
договору оренди від 21.09.2010 року № 674 за
період з 20.08.2013 року по 31.01.2014 року.
Згідно даного акту відповідач визнав,
що у нього існує борг перед позивачем
по сплаті неустойки в сумі 20 952,06 грн.,
який необхідно перерахувати до
держбюджету.

Судом встановлено, що 26.02.2014 року
відповідачем було перераховано до
державного бюджету 500,00 неустойки,
згідно договору оренди від 21.09.2010 року
№ 674. Даний факт не заперечується
сторонами.

Враховуючи те, що позивачем була
здійснена часткова проплата неустойки,
заява про збільшення позовних вимог
підлягає частковому задоволенню на
суму 20 452,06 грн.

Таким чином рішення Господарського
суду Тернопільської області 04.03.2014 року
слід скасувати в частині стягнення
неустойки. Позовні вимоги з
врахуванням клопотання про збільшення
позовних вимог частково задоволити на
суму 20 452,06 грн. В решті рішення
залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський
суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційні скарги задоволити.

2. Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 04.03.2014 року
скасувати в частині стягнення
неустойки. Позовні вимоги з
врахуванням клопотання про збільшення
позовних вимог задоволити частково:
стягнути з ТзОВ «Р.Е.Й.В. - Сервіс»
(вул.Текстильна, 30-а, м.Тернопіль,
ідентифікаційний код 33357798) в доход
Державного бюджету України 20 452,06 грн.
неустойки за несвоєчасне повернення
орендованого державного майна; в
частині позовних вимог щодо стягнення
неустойки в сумі 500,00 грн. - відмовити. В
решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з ТзОВ «Р.Е.Й.В. - Сервіс»
(вул.Текстильна, 30-а, м.Тернопіль,
ідентифікаційний код 33357798) на користь
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Тернопільській області (вул. Танцорова,
11, м. Тернопіль, ідентифікаційний код
14037372) - 2867, 50 грн. судового збору за
розгляд справи у суді першої інстанції.

4. Доручити Господарському суду
Тернопільської області видати накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

6. Справу направити в Господарський суд
Тернопільської області.

Головуючий - суддя
Скрипчук О.С.

суддя
Дубник О.П.

суддя
Матущак О.І.