ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.14р. Справа № 904/1398/14

За позовом Дочірнього підприємства з
іноземними інвестиціями "Спекта",
м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Анкор Плюс", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 114 430 грн. 64 коп.

Суддя Красота О.І.

Представники:

від позивача: Левенталь С.А., дов.
№б/н від 27.08.2013 року;

від відповідача: Биструшкін О.С., дов.
№2 від 19.03.2014 року;

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство з іноземними
інвестиціями "Спекта" (далі-Позивач)
звернулось до господарського суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Анкор Плюс"
(далі-Відповідач) про стягнення 114 430
грн. 64 коп., з яких 112 971 грн. 30 коп. -
основного боргу, 668 грн. 54 коп. - 3% річних,
790 грн. 80 коп. - інфляційних втрат.

20.03.2014 року Відповідач направив на
адресу господарського суду відзив на
позов, з урахуванням якого просив суд в
задоволенні позову відмовити.

31.03.2014 року Позивач направив на адресу
господарського суду заяву про
уточнення та зменшення позовних вимог,
відповідно до якої просить суд
стягнути з Відповідача на свою користь
112 971 грн. 30 коп. - основного боргу, 937 грн.
82 коп. - 3% річних, 225 грн. 94 коп. -
інфляційних втрат.

У зв'язку з перебуванням судді Красоти
О.І з 26.03.2014 року на лікарняному, з метою
дотримання процесуальних строків,
керуючись рішенням зборів суддів
господарського суду Дніпропетровської
області від 20.12.2013 року (протокол від
20.12.2013 року) та наказом голови
господарського суду Дніпропетровської
області №23-О від 24.12.2013 року, відповідно
до розпорядженням голови
господарського суду Дніпропетровської
області №330 від 03.04.2014 року, справу
№904/1398/14 передано на розгляд судді
Ярошенко В.І.

У зв'язку з виходом судді Красоти О.І. з
лікарняного, на підставі доповідної
записки судді Ярошенко В.І. від 07.04.2014
року, справу №904/1398/14 передано на
розгляд судді Красоті О.І.

Ухвалою господарського суду від 07.04.2014
року справу №904/1398/14 прийнято до свого
провадження суддею Красота О.І.

20.03.2014 року Відповідач направив на
адресу господарського суду відзив на
позов, з урахуванням якого просив суд в
задоволенні позову відмовити.

16.06.2014 року Відповідач направив на
адресу господарського суду додаткові
пояснення з урахуванням яких просить
суд в задоволенні позову відмовити.

19.06.2014 року Позивач направив на адресу
господарського суду додаткові
пояснення з урахуванням яких просить
суд позов задовольнити.

За заявою Позивача від 05.06.2014 року,
ухвалою господарського суду від 05.06.2014
року, відповідно до вимог статті 69
Господарського процесуального кодексу
України, продовжено строк вирішення
спору на 15 днів - до 23.06.2014 року.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив суд їх
задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні з
урахуванням відзиву на позов та
пояснень направлених на адресу
господарського суду, просив суд в
задоволенні позову відмовити.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу сторонами не
подавалось.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представника Позивача та
представника Відповідача, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
господарський суд, -

встановив:

04.06.2004 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Анкор Плюс"
(далі-Виконавець) та Дочірнім
підприємством з іноземними
інвестиціями "Спекта" (далі-Замовник)
був укладений Договір-доручення №16
(далі-Договір), відповідно до розділу 1
якого, Замовник доручає, а Виконавець
приймає на себе зобов'язання за рахунок
та по дорученню Замовника здійснити
митне оформлення товарів та предметів,
що переміщуються через митну межу
України.

Згідно з підпунктом 2.1.1 пункту 2.1
Договору, Виконавець зобов'язався
здійснювати митне оформлення товарів
та предметів, що переміщуються
Замовником через митну межу України.

Згідно з підпунктом 2.1.4 пункту 2.1
Договору, Виконавець зобов'язався по
узгодженню з Замовником сплачувати
митні платежі.

Підпунктами 2.2.1 та 2.2.2 пункту 2.2
Договору передбачені обов'язки
Замовника:

- 2.2.1. Надає в розпорядження Виконавця
документи та дані необхідні для
митного оформлення товарів та
предметів, що переміщуються через
митну межу України;

- 2.2.2. Сплачує послуги та видатки
Виконавця за Договором з ПДВ протягом
2-х банківських днів з моменту
оформлення митної декларації.

Відповідно до пункту 3.3 Договору,
оплата здійснюється згідно
виставлених рахунків.

Завершення циклу робіт за Договором
оформлюється сторонами шляхом
підписання Акту приймання-передачі
робіт по закінченню календарного
місяця у випадку виконання Замовником
пункту 2.2 Договору. (п. 3.5 Договору).

Згідно з пунктом 6.1 Договору, він
вступає в силу з моменту його
підписання та діє до його виконання. За
обопільною згодою сторін Договір може
бути розірваний. (п. 6.2 Договору).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
господарський суд вважає за необхідне
в задоволенні позову відмовити з
огляду на наступне.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно
до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 530 Цивільного кодексу
України, встановлено що, якщо у
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Стаття 598 Цивільного кодексу України
встановлює, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним
чином.

Згідно частини 1 статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором. (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги посилаючись на безпідставність
отримання Відповідачем грошових
коштів на підставі статей 1212, 1213
Цивільного кодексу України вказує на
те, що ним Відповідачу зроблена
передоплата у спірній сумі 112 971 грн. 30
коп. (з урахуванням повернутої
Відповідачем суми у розмірі 30 000 грн.) за
послуги, але послуги Відповідачем не
надавались.

Проаналізувавши, доводи Позивача,
надані в обґрунтування цих доводів
докази, судом встановлено, що Позивачем
в порушення умов Договору, а саме п.п.
2.2.1., 2.2.2. Договору, самостійно без
будь-яких документів передбачених
вказаними вище пунктами, здійснена
оплата послуг Відповідачу. Вказана
оплата відбувалась с призначенням
платежу по Договору-доручення №16 від
04.06.2004 року, що підтверджується
банківською випискою по рахунку
Позивача (а.с.46-49), відповідно до якої
грошові кошти були перераховані за
митні платежі та брокерські послуги на
виконання Договору-доручення №16 від
04.06.2004 року.

Отже, наявність в платіжних документах
вказаного призначення платежу, не може
бути безпідставним отриманням
Відповідачем грошових коштів, які
навіть і перераховані Позивачем
Відповідачу з порушенням умов
Договору.

Як вказувалось вище, пунктом 6.1
Договору сторони визначили, що Договір
вступає в силу з моменту його
підписання та діє до його виконання. За
обопільною згодою сторін Договір може
бути розірваний. (п. 6.2 Договору).

Згідно зі статтею 907 Цивільного кодексу
України, договір про надання послуг
може бути розірваний, у тому числі
шляхом односторонньої відмови від
договору, в порядку та на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору
про надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Доказів розірвання вказаного Договору,
сторонами суду не надано.

Відповідно до статті 1212 Цивільного
кодексу України, особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України
передбачено, що набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі.

Таким чином з вищенаведеного можна
зробити висновок, що право кредитора
вимагати від боржника повернення
безпідставно отриманих коштів з
посиланням на статтю 1212 Цивільного
кодексу України кореспондується з
відсутністю договірних зобов'язань,
або усуненням підстави набуття
вказаних коштів, тобто в даному випадку
розірвання договору.

На підставі викладеного, оцінюючи
подані сторонами докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд доходить
висновку про не доведеність позовних
вимог Позивачем в частині стягнення з
Відповідача суми у розмірі 112 971 грн. 30
коп. - основного боргу, що відповідно
виключає їх задоволення.

Не задоволення позовних вимог Позивача
в частині вказаної вище суми
заборгованості як основного боргу,
відповідно і виключає задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
Відповідача 937 грн. 82 коп. - 3% річних та 225
грн. 94 коп. - інфляційних втрат.

Крім того, при поданні позовних
матеріалів до суду, Позивачем
відповідно до платіжного доручення №148
від 28.02.14р. (а.с.6) сплачена сума судового
збору у розмірі 2 288 грн. 61 коп.

У зв'язку з прийняттям Верховною Радою
України Закону України "Про судовий
збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, який набрав
чинності 01.11.2011р. (п. 1 ст. 10 Закону),
розмір ставок судового збору
встановлено виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати.

Відповідно ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

В п.п. 1 та 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону визначений
розмір ставки судового збору, а саме за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
розмір ставки судового збору складає 2
відсотки від ціни позову, але не менше
1,5 розміру мінімальної заробітної
плати та не більше 60 розмірів
мінімальних заробітних плат (п.п. 1 п. 2 ч.
2 ст. 4 Закону), а за подання заяви
немайнового характеру в 1 розмірі
мінімальної заробітної плати (п.п. 2 п. 2
ч. 2 ст. 4 Закону).

Як вже вище вказувалсь, 31.03.2014 року
Позивач направив на адресу
господарського суду заяву про
уточнення та зменшення позовних вимог,
відповідно до якого просив суд
стягнути з Відповідача загальну суму в
розмірі 114 135 грн. 06 коп.

Отже відповідно до вказаних вище вимог,
та з урахуванням заяви Позивача про
зменшення позовних вимог від 31.03.2014
року, Позивач повинен був сплатити суму
судового збору у розмірі не менше 2
ціни позову, тобто у сумі 2 282 грн. 70 коп.

Стаття 7 Закону України "Про судовий
збір" встановлює підстави повернення
судового збору яким відповідно до п.п.1
п.1 вказаної статті, повернення
судового збору відбувається у разі
внесення його в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Таким чином різниця переплати
Позивачем судового збору при подачі
позову становить суму у розмірі 5 грн. 90
коп., яка підлягає поверненню з
державного бюджету України.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
по справі при відмові в задоволенні
позову покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43-45, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст.7 Закону України "Про
судовий збір" повернути з Державного
бюджету України Дочірньому
підприємству з іноземними
інвестиціями "Спекта" (49000,
м.Дніпропетровськ, вул. Брезинського, 80,
офіс 406, ) зайво сплачений
судовий збір в сумі 5 грн. 90 коп.,
перерахований платіжним дорученням
№148 від 28.02.14р., оригінал якого
знаходиться в матеріалах справи
№904/1398/14. (а.с. 6).

Суддя
О.І. Красота

Рішення підписано

19.06.2014р.