ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.Справа № 922/1101/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Авторське агентство
"Чесна музика", м. Київ до ТОВ
"Блісс-Трейд", м. Харків про стягнення
коштів за участю представників сторін:

позивача - Гур'єв А.А., дов. б/н від 27.03.14
р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація "Організація
колективного управління авторськими і
суміжними правами" в інтересах
позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авторське агентство
"Чесна музика" звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просить
стягнути з відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Блісс-Трейд" компенсацію за порушення
майнових авторських прав в сумі 194880,00
грн. та 3897,60 грн. судового збору.

Враховуючи приписи статті 45 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права", в якій зазначено, що суб'єкти
авторського права і суміжних прав
можуть управляти своїми правами,
зокрема, через організацію
колективного управління,
господарський суд Харківської області,
своєю ухвалою від 26.03.14 р., прийняв
позовну заяву та призначив її до
розгляду в судовому засіданні на 08.04.14
р.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26.05.14 р., за
клопотанням позивача, строк розгляду
справи був продовжений по "09" червня 2014
року.

Представник позивача в судовому
засіданні 10.06.14 р. позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
позов задовольнити, витребувані
документи не надав, через канцелярію
суду надав додаткові письмові
пояснення, в яких зазначив, що відмова у
задоволенні позовних вимог з огляду на
відсутність всього ланцюга договорів
від первинних авторів і до позивача і
організації колективного управління
призведе до порушення норм
процесуального та матеріального права.

Суд, дослідивши надані документи,
долучив їх до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги суду не
виконав, письмовий відзив не надав.

На адресу суду повернулась копія
ухвали господарського суду
Харківської області по справі, яка була
направлена на адресу відповідача, з
відміткою "за закінченням терміну
зберігання".

Вищезазначена ухвала була направлена
на адресу: 61052, м. Харків, вул. Мала
Панасівська, 1, відповідно до
відомостей, зазначених у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

У пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що в разі,
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Водночас, законодавство України, в тому
числі Господарський процесуальний
кодекс України (надалі - ГПК України),
не зобов'язує й сторону у справі,
зокрема позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно із статтею 93
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) та зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд, згідно з
статтею 75 ГПК України, розглядає справу
за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно і повно дослідивши матеріали
справи та вислухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

31.12.12 р. між позивачем (ліцензіат) та ТОВ
"Студія Моноліт" (ліцензіар) був
укладений ліцензійний договір №
СТМ/13-03/2 (а.с. 98-101), відповідно до умов
якого, ліцензіар, з моменту набрання
чинності цього договору, передає
позивачу ліцензію на використання
творів/фонограм/кліпів засобами,
передбаченими даним договором, а також
право дозволяти або забороняти
використовувати твори, фонограми та
(або) кліпи засобами передбаченими
даним договором третім особам.
Зазначений договір чинний до 31.12.2013 р.

Найменування та кількість
творів/фонограм/кліпів, ліцензію на
використання яких ліцензіар надав
позивачу, визначені сторонами в
додатку до договору (п. 2.2 зазначеного
договору).

У додатку № 2 до договору № СТМ/13-03/2 від
31.12.12 р. (а.с. 104-107) вказано перелік
композицій, права на які передаються
позивачу, в тому числі твори під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_1" (автор: ОСОБА_2),
"ІНФОРМАЦІЯ_2" (автор: ОСОБА_3),
"ІНФОРМАЦІЯ_3" (автор: ОСОБА_4),
"ІНФОРМАЦІЯ_4" (автор: ОСОБА_5),
"ІНФОРМАЦІЯ_5" (автори:
ОСОБА_6/ОСОБА_7/ОСОБА_8), "ІНФОРМАЦІЯ_6"
(автори: ОСОБА_9 /ОСОБА_10).

28.03.13 р. між позивачем (ліцензіат) та ТОВ
"Видавництво Моноліт" (ліцензіар) був
укладений ліцензійний договір №
ИП/13-06/2 (а.с. 69-72), відповідно до умов
якого, ліцензіар, з моменту набрання
чинності цього договору, передає
позивачу ліцензію на використання
творів/фонограм/кліпів засобами,
передбаченими даним договором, а також
право дозволяти або забороняти
використовувати твори, фонограми та
(або) кліпи засобами передбаченими
даним договором третім особам.
Зазначений договір чинний до 31.12.2013 р.

Найменування та кількість
творів/фонограм/кліпів, ліцензію на
використання яких ліцензіар надав
позивачу, визначені сторонами в
додатку до договору (п. 2.2 зазначеного
договору).

У додатку № 2 до договору № ИП/13-06/2 від
28.03.13 р. (а.с. 74-79) вказано перелік
композицій, права на які передаються
позивачу, в тому числі твори під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_7" (автор: ОСОБА_11),
"ІНФОРМАЦІЯ_8" (автор: ОСОБА_12),
"ІНФОРМАЦІЯ_9" (автори: ОСОБА_13/ОСОБА_14).

28.03.13 р. між позивачем (ліцензіат) та ТОВ
"ПК Моноліт" (ліцензіар) був укладений
ліцензійний договір № ПК/13-03/2 (а.с. 83-86),
відповідно до умов якого, ліцензіар, з
моменту набрання чинності цього
договору, передає позивачу ліцензію на
використання творів/фонограм/кліпів
засобами, передбаченими даним
договором, а також право дозволяти або
забороняти використовувати твори,
фонограми та (або) кліпи засобами
передбаченими даним договором третім
особам. Зазначений договір чинний до
31.12.2013 р.

Найменування та кількість
творів/фонограм/кліпів, ліцензію на
використання яких ліцензіар надав
позивачу, визначені сторонами в
додатку до договору (п. 2.2 зазначеного
договору).

У додатку № 3 до договору № ПК/13-03/2 від
28.03.13 р. (а.с. 88-90) вказано перелік
композицій, права на які передаються
позивачу, в тому числі твори під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_10" (автор: ОСОБА_15) та
"ІНФОРМАЦІЯ_11" (автор: ОСОБА_15).

01.10.13 р. між позивачем (ліцензіат) та ФОП
ОСОБА_1 (ліцензіар) був укладений
ліцензійний договір № 131/2 (а.с. 94-95),
відповідно до умов якого, ліцензіар, з
моменту набрання чинності цього
договору, передає позивачу ліцензію на
використання творів/фонограм/кліпів
засобами, передбаченими даним
договором, а також право дозволяти або
забороняти використовувати твори,
фонограми та (або) кліпи засобами
передбаченими даним договором третім
особам. Зазначений договір чинний до
31.12.2014 р.

Найменування та кількість
творів/фонограм/кліпів, ліцензію на
використання яких ліцензіар надав
позивачу, визначені сторонами в
додатку до договору (п. 2.2 зазначеного
договору).

У додатку № 2 до договору № 131/2 від 01.10.13
р. вказано перелік композицій, права на
які передаються позивачу, в тому числі
твір під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_12" (автори:
ОСОБА_16/ОСОБА_17/ОСОБА_18).

01 жовтня 2013 р. між Приватною
організацією "Організація
колективного управління авторськими і
суміжними правами" (далі - організація)
і Товариством з обмеженою
відповідальністю "Авторське агентство
"Чесна музика" (позивач, видавник) був
укладений договір № АВ-01/10-2 (а.с. 15-16) про
управління майновими авторськими
правами, відповідно до умов якого (п.1.1),
позивач надав організації
повноваження здійснювати колективне
управління майновими правами на твори,
які належать або протягом дії цього
договору будуть йому належати, а саме
дозволяти або забороняти від імені
позивача використання творів третіми
особами.

Пунктом 8.3. названого договору
визначено, що у випадках виявлення
порушення прав, управління якими
здійснює організація, останній надано
право пред'являти заяви, судові позови
з метою захисту порушених прав та
здійснювати будь-які інші дії-як для
захисту прав позивача, так і для
реалізації своїх повноважень по
управлінню цими правами.

Організацією було зафіксовано
публічне виконання в приміщені
гіпермаркету "Target", за адресою: м.
Харків, вул. Ак. Павлова, б. 120, в якому
господарську діяльність здійснює
Відповідач - ТОВ "Блісс - Трейд", творів,
майнові авторські права на які
належать позивачеві. На підтвердження
фіксації порушення майнових
авторських прав, організація подала
акти, складені представниками
організації з відеозаписами та
фіскальні чеки.

Так, актом фіксації № 01/05/13 від 05 грудня
2013 р. (а.с. 22), складеним уповноваженим
представником Приватної організації
"Організація колективного управління
авторськими і суміжними правами",
встановлено, що 05.12.13 р. в приміщені
гіпермаркету "Target", за адресою: м.
Харків, вул. Ак. Павлова, б. 120 вільно
розповсюджувались (публічно
виконувались) музичні твори за
допомогою колонок для фонового
озвучення приміщення закладу і
наявного обладнання, серед яких, твір
під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" (автор: ОСОБА_2).

Актом фіксації № 01/09/13 від 09 грудня 2013 р.
(а.с. 28), складеним уповноваженим
представником Приватної організації
"Організація колективного управління
авторськими і суміжними правами",
встановлено, що 09.12.13 р. в приміщені
гіпермаркету "Target", за адресою: м.
Харків, вул. Ак. Павлова, б. 120, вільно
розповсюджувались (публічно
виконувались) музичні твори за
допомогою колонок для фонового
озвучення приміщення закладу і
наявного обладнання, серед яких, твори
під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_9" (автори:
ОСОБА_13/ОСОБА_14), "ІНФОРМАЦІЯ_6" (автори:
ОСОБА_9 /ОСОБА_10), "ІНФОРМАЦІЯ_12" (автори:
ОСОБА_16/ОСОБА_17/ОСОБА_18), "ІНФОРМАЦІЯ_10"
(автор: ОСОБА_15), "ІНФОРМАЦІЯ_5" (автори:
ОСОБА_6/ОСОБА_7/ОСОБА_8), "ІНФОРМАЦІЯ_3"
(автор: ОСОБА_4).

Актом фіксації № 01/11/13 від 11 грудня 2013 р.
(а.с. 31), складеним уповноваженим
представником Приватної організації
"Організація колективного управління
авторськими і суміжними правами",
встановлено, що 11.12.13 р. в приміщені
гіпермаркету "Target", за адресою: м.
Харків, вул. Ак. Павлова, б. 120, вільно
розповсюджувались (публічно
виконувались) музичні твори за
допомогою колонок для фонового
озвучення приміщення закладу і
наявного обладнання, серед яких, твори
під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_8" (автор:
ОСОБА_12), "ІНФОРМАЦІЯ_7" (автор: ОСОБА_11),
"ІНФОРМАЦІЯ_11" (автор: ОСОБА_15),
"ІНФОРМАЦІЯ_4" (автор: ОСОБА_5).

Відповідач доказів про укладення ним
угод із відповідними правовласниками,
які дозволяють публічне виконання
зазначених творів не надав, у зв'язку з
чим організація звернулась з даним
позов до господарського суду
Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

У розумінні статті 1 Закону України "Про
авторське права і суміжні права" (далі -
Закон), публічне виконання - це подання
за згодою суб'єктів авторського права і
(або) суміжних прав творів, виконань,
фонограм, передач організацій мовлення
шляхом декламації, гри, співу, танцю та
іншим способом як безпосередньо (у
живому виконанні), так і за допомогою
будь-яких пристроїв і процесів (за
винятком передачі в ефір чи по кабелях)
у місцях, де присутні чи можуть бути
присутніми особи, які не належать до
кола сім'ї або близьких знайомих цієї
сім'ї, незалежно від того, чи присутні
вони в одному місці і в один і той самий
час або в різних місцях і в різний час.

Відповідно до статі 443 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
використання твору здійснюється лише
за згодою автора, крім випадків
правомірного використання твору без
такої згоди.

Згідно з частиною третьою статті 15
Закону, виключне право особи, яка має
авторське право на дозвіл або заборону
використання твору іншими особами, дає
їй право дозволяти або забороняти,
зокрема, публічне виконання творів.

Порушенням авторського права, що дає
підстави для судового захисту, є
вчинення будь-якою особою дій, які
порушують майнові права суб'єктів
авторського права, визначені статтею 15
Закону, з урахуванням передбачених
статтями 21-25 Закону обмежень майнових
прав.

Відповідно до п. 5 статті 15 Закону
України "Про авторське право та суміжні
права", автор (чи інша особа, яка має
авторське право) має право вимагати
виплати винагороди за будь-яке
використання твору.

В п. 29 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 12 від
17.10.12 р. "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності" роз'яснено, що під час
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом авторських прав, позивач
повинен довести належність йому
авторського права та/або суміжних прав
чи права на їх захист, а також факт
використання об'єктів даних прав
відповідачем, а в разі заявлення вимог
про відшкодування шкоди - розмір шкоди
і причинно-наслідковий зв'язок між
завданою шкодою та діями відповідача. У
випадках коли права автора засвідчено
свідоцтвом, виданим в установленому
порядку уповноваженим органом, власник
майнових прав інтелектуальної
власності на твір, які було передано на
зазначений у свідоцтві твір,
звільняється від доведення належності
йому відповідних прав; у таких випадках
обов'язок доведення належності цих
прав іншій особі, ніж та, що зазначена у
свідоцтві, покладається на
відповідача.

Таким чином, саме на позивача покладено
обов'язок доведення належності
останньому авторського права та/або
суміжних прав на спірні твори.

Повно, об'єктивно та всебічно
дослідивши матеріали справи, взявши до
уваги подані позивачем докази,
вислухавши пояснення представника
організації, суд приходить до висновку,
що організацією не доведена належність
ТОВ "Авторське агентство "Чесна музика"
майнових авторських прав на спірні
твори, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону, суб'єктами
авторського права є автори творів,
зазначених у частині першій статті 8
цього Закону, їх спадкоємці та особи,
яким автори чи їх спадкоємці передали
свої авторські майнові права.

У загальних положеннях Закону
зазначено, зокрема, що автор - це
фізична особа, яка своєю творчою працею
створила твір.

Отже, саме фізична особа (автор) є
першочерговим суб'єктом авторського
права, яка в подальшому може передавати
свої авторські майнові права, про що
також зазначено в ч. 1 ст. 11 Закону,
відповідно до якої, первинним
суб'єктом, якому належить авторське
право, є автор твору.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності", організації колективного
управління, які здійснюють управління
майновими правами на твори, повинні
довести наявність у них прав на
управління авторськими майновими
правами певного кола осіб. Отже, у разі
звернення організації колективного
управління до суду з позовом про захист
прав суб'єктів авторського права суд
повинен з'ясовувати обсяг повноважень
цієї організації згідно з договорами,
укладеними цією організацією та
суб'єктом авторського права. Якщо у
організації колективного управління
відсутні повноваження на управління
майновими правами суб'єкта авторського
права, зокрема, щодо конкретного твору,
судам слід відмовляти у задоволенні
позову цієї організації.

Як вбачається з матеріалів справи,
організація, в підтвердження її
повноважень на управління спірними
майновими правами суб'єктів авторських
прав, надала ліцензійні договори № 131/2
від 01.10.2013, укладений ОСОБА_1, № ИП/13-06/2
від 28.03.2013р., укладений з ТОВ
"Издательство Монолит", №СТМ/13-03/2 від
31.12.2012 р., укладений з ТОВ "Студия
Монолит", № ПК/13-03/2 від 28.03.2013 р.,
укладений з ТОВ "ПК Монолит" та договір
№ АВ-01/10-2 від 01.10.2013 р. про управління
майновими авторськими правами,
укладений з позивачем.

Жодних договорів, укладених із
первинними суб'єктами авторських прав,
якими б підтверджувалось
волевиявлення авторів творів щодо
передачі своїх прав іншим особам,
позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону, автор (чи
інша особа, яка має авторське право)
може передати свої майнові права,
зазначені у статті 15 цього Закону,
будь-якій іншій особі повністю чи
частково. Передача майнових прав
автора (чи іншої особи, яка має
авторське право) оформляється
авторським договором.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону, автору та
іншій особі, яка має авторське право,
належить виключне право надавати іншим
особам дозвіл на використання твору
будь-яким одним або всіма відомими
способами на підставі авторського
договору. Передача права на
використання твору іншим особам може
здійснюватися на основі авторського
договору про передачу виключного права
на використання твору або на основі
авторського договору про передачу
невиключного права на використання
твору (частина 2 зазначеної статті).

Договори про передачу прав на
використання творів укладаються у
письмовій формі (ч. 1 статті 33 Закону).

Проте, жодних доказів (договорів) в
підтвердження належності ОСОБА_1, ТОВ
"Издательство Монолит", ТОВ "Студия
Монолит" та ТОВ "ПК Монолит" майнових
авторських прав на спірні твори,
організацією та позивачем надано не
було.

Посилання організації на презумпцію
чинності вищезазначених ліцензійних
договорів, в п. 4.1 яких зазначено про
гарантії наявності у осіб, з якими
укладалися відповідні договори,
майнових прав на твори, що зазначені у
додатках до вказаних договорів, судом
не приймаються, оскільки, як вже було
зазначено, під час вирішення спорів,
пов'язаних із захистом авторських прав
і суміжних прав, організації повинні
довести наявність у них прав на
управління авторськими майновими
правами певного кола осіб, а позивач, в
свою чергу, має довести належність йому
авторського права та/або суміжних прав
чи права на їх захист.

Враховуючи ненадання організацією
(позивачем) доказів укладення
договорів між первинними суб'єктами
авторських прав та ОСОБА_1, ТОВ
"Издательство Монолит", ТОВ "Студия
Монолит" та ТОВ "ПК Монолит" щодо
передання останнім майнових
авторських прав на спірні твори, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведена належність йому авторських
прав на вищезазначені твори.

За таких підстав, вимоги позивача про
стягнення компенсації за порушення
майнових авторських прав в сумі 194880,00
грн. є позбавленими фактичного та
правового обґрунтування, такими, що не
відповідають як матеріалам справи, так
і нормам чинного законодавства, у
зв'язку з ненаданням доказів в
підтвердження обставин, викладених у
позові, що порушує умови ст. 33 ГПК
України, згідно якої, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог і заперечень та подати
відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

В зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, відповідно до чинного
господарського процесуального
законодавства (ст. 49 ГПК України),
сплачені судові витрати відшкодуванню
не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.06.2014 р.

Суддя Т.В. Інте