КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.
Справа№ 910/25470/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова
А.С.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 10.06.2014
року по справі № 910/254701/13 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Ві Ей Груп" на
рішення господарського суду м. Києва
від 08.04.2014 року (оформленого відповідно
до ст. 84 ГПК України 18.04.2014 року) по
справі № 910/25470/13 (суддя - Борисенко І.І.)

За позовом Державного підприємства
"Завод 410 ЦА"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ві Ей Груп"

про стягнення 524 616,78 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Завод 410 ЦА"
звернулось до суду з позовом про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "Ві Ей Груп"
земельного податку за земельну
ділянку, яка розташована за адресою м.
Київ, проспект Повітрофлотський, 80, у
розмірі 524 616,78 грн.

07.03.2014 року від державного підприємства
"Завод 410 ЦА" надійшла заява про
збільшення позовних вимог, в якій
позивач просить стягнути з відповідача
551 520,20 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 року у справі № 910/25470/13
позов задоволено частково, стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Ві Ей Груп" на
користь державного підприємства "Завод
410 ЦА" матеріальну шкоду у розмірі 511 165,06
грн., 10 223,30 грн. судового збору. У решті
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду, відповідач, товариства з
обмеженою відповідальністю "Ві Ей
Груп", звернувся з апеляційною скаргою
до Київського апеляційного
господарського суду та просить
скасувати рішення та прийняти нове,
яким в позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
15.05.2014 року для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/25470/13 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Яковлєв М.Л., судді Авдеєв П.В.,
Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.05.2014 року по
справі № 910/25470/13 прийнято апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Ві Ей Груп" до
провадження і призначено перегляд
рішення на 10.06.2014 року.

Державним підприємством "Завод 410 ЦА" на
підставі ст. 96 ГПК України надано до
суду заперечення на апеляційну скаргу,
в якому позивач просить у задоволенні
апеляційної скарги відповідача на
рішення господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 року у справі № 910/25470/13
відмовити повністю, а рішення залишити
без змін.

06.06.2014 року від представника
відповідача надійшли письмові
доповнення до апеляційної скарги, які
судовою колегією оглянуто та долучено
до матеріалів справи.

Представник відповідача був присутнім
в судовому засіданні та надав свої
пояснення, якими підтримав доводи, що
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а рішення господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 року скасувати та
прийняти нове, яким у позові відмовити
повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні надав свої пояснення та
просив рішення господарського суду
міста Києва від 08.04.2014 року залишити без
змін, а апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Ві Ей Груп"
- без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
виступ представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, а рішення
господарського суду міста Києва від
08.04.2014 року по справі № 910/25470/13 -
необхідно скасувати, враховуючи
наступне.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.05.2008 року між товариством з обмеженою
відповідальністю „Ві Ей Груп"
(покупець, відповідач) та державним
підприємством "ЗАВОД 410 ЦА" (продавець,
позивач) було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна
Спортивного комплексу, розташованого
за адресою: м. Київ, проспект
Повітрофлотський, 80 (а.с. 8-11)

Зазначений договір посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за №433. Відчуження вказаного
нерухомого майна відбулося шляхом
проведення аукціону відповідно до
встановленого чинним законодавством
порядку з урахуванням згоди Фонду
державного майна України (погодження №
10-24-19230 від 03.12.2007 року), Міністерства
промислової політики України (наказ №
678 від 04.12.2007 року), та за погодженням з
Міністерством України у справах сім'ї,
молоді та спорту (№ 1/11277 від 15.11.2007р.).

Відповідно до п. 1.4 договору земельна
ділянка, яка розташована під об'єктом,
на момент укладання цього договору
знаходиться у постійному користуванні
продавця на підставі Державного акту
на право постійного користування
землею виданого продавцю, відповідно
до розпорядження Київської міської
державної адміністрації №1244 від 17.06.1998
року. Питання користування земельною
ділянкою, на якій розташований об'єкт
вирішується покупцем в установленому
законодавством порядку. Розмір
земельної ділянки 2,5459 га.

29.09.2010 року продавець актом
прийому-передачі передав покупцю
Спортивний комплекс, за адресою
Повітрофлотський проспект, 80 у м. Києві,
відповідно до умов договору
купівлі-продажу нерухомого майна від
08.05.2008 року (а.с. 16).

Право на постійне користування землею,
площею 2,5459 га., належить позивачу, що
підтверджується копією державного
акту на право постійного користування
землею І-КВ N 003946 від 08.10.1998 року,
відповідно до розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
17.06.1998 року №1244. (а.с. 144-148).

Однак, за твердженням позивача
зазначена земельна ділянка, на якій
розташований спортивний комплекс, з
29.09.2010 року також переходить у
власність покупця - товариства з
обмеженою відповідальністю „Ві Ей
Груп".

Не зважаючи на зазначене товариством з
обмеженою відповідальністю „Ві Ей
Груп" не здійснювалось обчислення суми
земельного податку за період з ІV
квартал 2010 року по 2012 року, не подано
декларацію із земельного податку і не
сплачено земельного податку.

Оскільки, покупцем не подано до ДПІ у
Солом'янському районі інформації щодо
зміни власника земельної ділянки, то ДП
«Завод 410ЦА» сплачено земельний
податок за земельну ділянку,
землекористувачем, якої є ТОВ «Ві Ей
Груп» на загальну суму 242 130,78 грн.

06.06.2012 року позивачем було направлено
на адресу відповідача претензію № 48-2154
про наявність заборгованості за період
ІV квартал 2010 року по І квартал 2012 року
(включно) на суму 242 130,78 грн. (а.с. 17-19).

Однак, відповідачем зазначена
претензія залишена без задоволення.

У зв'язку з чим, державне підприємство
"Завод 410 ЦА" звернулось до суду з
позовом про стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю "Ві Ей Груп"
земельного податку за земельну
ділянку, яка розташована за адресою м.
Київ, проспект Повітрофлотський, 80, у
розмірі 551 520,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з наступного.

По-перше, позивачем було направлено ряд
листів на скасування акту на право
постійного користування землею І-КВ N
003946 від 08.10.1998 року та про повернення
зайво сплаченого земельного податку за
період з 29.09.2010 року до 31.12.2010 року, а
саме:

- лист №48-225 від 24.01.2011 року до
начальника головного управління
земельних ресурсів, Київської міської
ради та до голови Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації про скасування у
встановленому законом порядок акт
постійного користування земельною
ділянкою (кадастровий номер 72481006), що
розташована за адресою: м. Київ, пр.-т.
Повітрофлотський, 80 (стадіон). Крім
того, позивач просив переоформити та
закріпити за новим власником ТОВ "Ві Ей
Груп" земельну ділянку, що розташована
за адресою: м Київ, пр.-т.
Повітрофлотський, 80 (стадіон) (а.с. 20);

- лист №48-224 від 24.01.2011 року до
начальника СДПІ у м. Києві по роботі з
великими платниками податків з
проханням повернути зайво сплачений
земельний податок за період з 29.09.2010
року до 31.12.2010 року, зобов'язати нового
власника (відповідача) сплатити
податок на землю за період з 29.09.2010 року
до 31.12.2010 року (а.с. 21);

- лист №48-514 від 15.02.2011 року до голови
Київської міської державної
адміністрації та до Київського
міського управління земельних
ресурсів про скасування акту
постійного користування
вищезазначеною земельною ділянкою,
зобов'язати відповідача оформити право
користування з підстав набуття права
власності на споруди спортивного
комплексу (а.с. 22-23);

- лист №48-3079 від 25.11.2010 року до Київської
міської ради та Київського міського
управління земельних ресурсів про
скасування акту постійного
користування землею та переоформлення
та закріплення за відповідачем для
сплати податку на землю (а.с. 150).

- лист №48-4232 від 30.12.2010 року до голови
Солом'янської районної адміністрації,
СДГП у м. Києві по роботі з великими
платниками податків та до відповідача,
про повернення позивачу раніше
сплаченого земельного податку та
переоформлення право постійного
користування земельною ділянкою на
нового власника спорткомплексу (а.с. 148).

Тобто, суд першої інстанції дійшов до
висновку, що позивачем було здійснення
ряд дій на переоформлення земельної
ділянки на відповідача.

По-друге, відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК
України (в редакції, що діяла станом на
момент переходу права власності на
майновий комплекс) до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором.

Разом з тим, станом на час розгляду
справи, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України (в
редакції станом на час укладення
договору купівлі-продажу) якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначено, до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Умовами договору визначений розмір
земельної ділянки, а саме п. 1.4 Договору
передбачено, що розмір земельної
ділянки 2,5459 га.

Згідно зі статтею 377 ЦК України (в
редакції, що діяла станом на час
укладення договору від 08.05.2008р.) до
особи, яка придбала житловий будинок,
будівлю або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування. Якщо житловий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Отже, на думку суду першої інстанції
позивачем здійснено всі необхідні дії
для припинення свого права
користування земельною ділянкою. Однак
відповідач не реалізував надане йому
право з метою оформлення права
постійного користування відповідної
земельної ділянки.

По-третє, оскільки обов'язок по
оформленню права користування
земельною ділянкою при відчуженні
будівлі законодавством покладається
на набувача будівлі, а не на
відчужувача, а суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної
ділянки, земельної частки (паю) і
землекористувач, у тому числі орендар.

Таким чином на думку суду першої
інстанції, з моменту коли відповідач
набув право власності на спортивний
комплекс, він набув статусу фактичного
землекористувача щодо земельної
ділянки площею 2,5459 кв.м., розташованої
за адресою Повітрофлотський проспект,
80, у м. Києві.

Отже відповідач є платником земельного
податку на спірну земельну ділянку з
29.09.2010р. - дати передачі йому будівлі по
договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень від 08.05.2008 року.

Однак з зазначеним колегія суддів
погодитись не може, з огляду на
наступне.

Відшкодування шкоди на підставі ст. 1166
Цивільного кодексу України
здійснюється у разі, наявності у діях
винної сторони всіх елементів складу
цивільного правопорушення у їх
сукупності: неправомірної поведінки
особи, наявності шкоди, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
шкодою, вини завдавача шкоди.

При цьому причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та шкодою,
полягає у тому, що наслідки у вигляді
шкоди настають лише через неправомірну
поведінку відповідача та не залежать
від волевиявлення позивача.

Земельна ділянка, відносно якої виник
даний спір про відшкодування майнової
шкоди, знаходиться на праві постійного
користування у позивача, що
підтверджується копією державного
акту на право постійного користування
землею І-КВ N 003946 від 08.10.1998 року,
відповідно до розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
17.06.1998 року №1244. (а.с. 144-148).

Приписами ст. 142 Земельного кодексу
України у редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
передбачено, що припинення права
постійного користування земельною
ділянкою у разі добровільної відмови
землекористувача здійснюється за його
заявою до власника земельної ділянки
(ч. 3). Власник земельної ділянки на
підставі заяви землекористувача
приймає рішення про припинення права
користування земельною ділянкою, про
що повідомляє органи державної
реєстрації (ч. 4).

Отже, здійснивши відчуження нерухомого
майна продавець мав можливість
припинити своє право постійного
користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.п. 3.7., 3.8. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 травня 2011 року № 6 «Про
деякі питання практики розгляду справ
у спорах, що виникають із земельних
відносин» власники землі та
землекористувачі мають право на захист
своїх прав шляхом стягнення збитків з
особи, яка вчинила неправомірні дії
щодо відповідних земельних ділянок, у
випадках, встановлених главою 24
Земельного кодексу України, та за
процедурою, передбаченою Порядком
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 19.04.1993 року № 284.

Вирішуючи спори за позовами органів
державної влади або місцевого
самоврядування про стягнення з особи,
яка набула у власність житловий
будинок, будівлю або споруду і не
переоформила право користування
земельною ділянкою, збитків у вигляді
упущеної вигоди (зокрема у розмірі
неодержаної плати за оренду земельної
ділянки), господарські суди повинні
брати до уваги положення статті 22 ЦК
України та частини другої статті 224 ГК
України. Для застосування такого
заходу відповідальності слід
встановлювати наявність у діях
відповідача усіх чотирьох елементів
складу цивільного правопорушення
(протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками і вини).

У розгляді таких справ господарські
суди мають докладно з'ясовувати
причини неоформлення чи несвоєчасного
оформлення відповідного
землекористування та обставини,
пов'язані із вжиттям господарюючими
суб'єктами усіх залежних від них
заходів щодо одержання документів, які
посвідчують право землекористування.
При цьому суду слід враховувати вимоги
частини другої статті 120 ЗК України,
якою передбачено що у разі коли жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Якщо у розгляді справи буде з'ясовано
обставини, зазначені в абзаці третьому
підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і
що суб'єкт господарювання вживав
необхідних заходів до оформлення свого
права землекористування, то
відсутність у нього переоформлених на
його ім'я правовстановлюючих
документів на земельну ділянку не може
розцінюватися як правопорушення.

Отже, для привільного вирішення спору
необхідно з'ясувати, чи мав відповідач
можливість переоформити на себе право
на земельну ділянку під об'єктом
нерухомості та чи здійснені ним
необхідні заходи до оформлення свого
права землекористування.

Процедура оформлення (переоформлення)
прав на земельну ділянку
регламентована, зокрема, Земельним
кодексом України, рішенням Київської
міської Ради від 15.07.2014 року № 457/1867 (в
редакції від 23.06.2011 року № 302/5686).

Так, відповідно до положення ст. 123
Земельного кодексу України надання у
користування земельної ділянки (яку
було виділено, без зміни її меж та
цільового призначення) здійснюється на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Відповідно до ст. 5 Тимчасового порядку
передачі (надання) земельних ділянок у
користування або у власність у місті
Києві, затвердженого рішенням
Київської міської ради від 15.07.2004 року
№ 457/1867 (в редакції від 23.06.2011 року №
302/5686) зацікавлена особа, яка має намір
одержати земельну ділянку в
користування або у власність (крім
осіб, які подають клопотання про
встановлення сервітуту (права на
обмежене користування), з метою
одержання дозволу на розроблення
документації із землеустрою
звертається в дозвільний центр до
державного адміністратора із заявою на
одержання документа дозвільного
характеру за формою, встановленою
Кабінетом Міністрів України.

До заяви на одержання документа
дозвільного характеру додаються:
клопотання до Київської міської ради
про надання дозволу на розроблення
документації із землеустрою.

До клопотання про надання дозволу на
розроблення документації із
землеустрою додаються: викопіювання з
кадастрового плану міста; графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування та розмір земельної
ділянки; письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі наявності
землекористувача); документи щодо
правового статусу будівель та споруд,
якщо такі розташовані на земельній
ділянці; копії документів, що
посвідчують право користування
земельною ділянкою (за наявності);
копії рішень уповноважених органів про
передачу (надання) земельної ділянки в
користування або довідка Головного
управління містобудування та
архітектури виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) про відсутність в
архіві документів щодо відведення
відповідної земельної ділянки;
засвідчені нотаріально копії
установчих документів (для юридичних
осіб), витяг або виписка з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (для
юридичних осіб, фізичних осіб -
підприємців), копія довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера
(для фізичних осіб - підприємців), а для
громадянина - копія документа, що
посвідчує особу, та копія довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера;
копія довіреності, на підставі якої
інтереси заявника представлятиме його
уповноважена особа (у разі якщо
клопотання подається представником).

Всупереч зазначеному судом першої
інстанції не надано належної юридичної
оцінки тому факту, що з метою
оформлення прав на земельну ділянку за
адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 80
товариство з обмеженою
відповідальністю «Ві Ей Груп»
зверталося до компетентних органів і
до державного підприємства «Завод 410
ЦА» з проханням надати нотаріально
посвідчену відмову від
землекористування (лист № 10082011/1 від
10.08.2011 року (а.с. 188), лист № 22/21.12.2012 від
21.12.2012 року (а.с. 186).

15.08.2011 року позивачем направлено на
адресу відповідача лист № 48-2855 в якому
зазначено, що після повернення
земельного податку завод по сприятиме
у вирішенні питання щодо оформлення
нотаріальної відмови поточного
землекористувача (а.с. 187).

Однак, нотаріально посвідченої
відмови позивача від
землекористування відповідачем не
отримано.

В подальшому, рішенням Київської
міської ради від 28.02.2013 року № 63/9120 було
змінено порядок надання земельних
ділянок.

Відповідно до ст. 5 Тимчасового порядку
передачі (надання) земельних ділянок у
користування або у власність із земель
комунальної власності в місті Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 28.02.2013 року № 63/9120 вже
не вимагає від особи, яка набула право
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду на земельній ділянці
надавати нотаріально посвідчену
письмову згоду землекористувача на
вилучення земельної ділянки.

Однак, ст. 5 Тимчасового порядку
передачі (надання) земельних ділянок у
користування або у власність із земель
комунальної власності в місті Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 28.02.2013 року № 63/9120
вказано на необхідність надання витягу
з державного земельного кадастру про
земельну ділянку. Зазначений витяг
може отримати лише власник землі або
землекористувач.

Відповідно до положення п. 4, 5 ст. 38
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» порядок
користування відомостями та
документами Державного земельного
кадастру встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

На отримання відомостей Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку мають право: власник (власники)
та користувачі земельної ділянки або
уповноважені ними особи; спадкоємці
(правонаступники - для юридичних осіб)
осіб, зазначених в абзаці другому цієї
частини, або уповноважені ними особи;
особа (особи), в інтересах якої (яких)
встановлено обмеження, або
уповноважені ними особи; органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування для реалізації своїх
повноважень, визначених законом; особи,
які в установленому законом порядку
включені до Державного реєстру
сертифікованих
інженерів-землевпорядників та
Державного реєстру
інженерів-геодезистів, і особи, які
отримали ліцензії на проведення
землеоціночних робіт та земельних
торгів, землеоціночних робіт, для
виконання зазначених робіт.

Листом Департаменту земельних
ресурсів Київської міської державної
адміністрації від 06.09.2013 року № 4
повідомлено ТОВ «ВіЕй Груп» про
повернення справи - клопотання № К-21741 у
зв'язку з відсутністю витягу з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку.

Що стосується прохання відповідача
надати йому позивачем витяг з
державного земельного кадастру про
земельну ділянку, то представник в
судовому засідання апеляційної
інстанції пояснив, що на даний момент
витяг не надано.

Що стосується посилань суду першої
інстанції в своєму рішенні на листи
позивача в яких він неодноразово
нібито відмовлявся від права
постійного користування земельною
ділянкою, то відповідно до положення ч.
3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України
припинення права постійного
користування земельною ділянкою у разі
добровільної відмови землекористувача
здійснюється за його заявою до
власника земельної ділянки. Власник
земельної ділянки на підставі заяви
землекористувача приймає рішення про
припинення права користування
земельною ділянкою, про що повідомляє
органи державної реєстрації.

У відсутності рішення власника
земельної ділянки щодо припинення
права постійного користування
земельною ділянкою державного
підприємства «Завод 410 ЦА» за адресою:
м. Київ, Повітрофлотський проспект, 80
немає вини відповідача.

Крім того, відповідно до пункту 1.4.
договору купівлі-продажу нерухомого
майна Спортивного комплексу,
укладеному між позивачем і
відповідачем 08.05.2008 року, земельна
ділянка, яка розташована під
Спортивним комплексом, на момент
укладання цього договору знаходиться у
постійному користуванні державного
підприємства «Завод 410 ЦА» на підставі
Державного акту на право постійного
користування землею, виданого продавцю
відповідно до Розпорядження Київської
міської державної адміністрації № 1244
від 17 червня 1998 року. Розмір земельної
ділянки становить 2,5459 га.

Згідно з положенням цього же пункту
договору «Питання користування
земельною ділянкою, на якій
розташований об'єкт вирішується
«Покупцем» в установленому законом
порядку».

Позивачем не надано жодної вимоги
направленої до покупця з моменту
підписання договору і з моменту
передачі комплексу щодо оформлення
відповідачем прав на земельну ділянку.

Земельне законодавство України також
не містить положень, які зобов'язують
переоформлювати права на земельні
ділянки. Переоформлення прав на
земельні ділянки є правом, а не
обов'язком зацікавленої особи, якщо
інше не встановлено домовленостями між
суб'єктами господарювання.

Також, колегія суддів не погоджується з
твердження суду першої інстанції щодо
того, що відповідач є платником податку
за спірною земельною ділянкою з 29.09.2010
року.

Відповідно до положень пункту 286.1 ст. 286
Податкового кодексу України підставою
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру.

Державний земельний кадастр - єдина
державна геоінформаційна система
відомостей про землі, розташовані в
межах кордонів України, їх цільове
призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власником і користувачами (ст. 193
Земельного кодексу України).

Платники плати за землю самостійно
обчислюють суму податку щороку станом
на 1 січня і не пізніше 20 лютого
поточного року подають відповідному
контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік з
розбивкою річної суми рівними частками
за місяцями (пункт 286.2 ст. 286 Податкового
кодексу України).

Згідно з пунктом 287.1. ст. 287 Податкового
кодексу України власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою. У разі припинення права
власності або права користування
земельною ділянкою плата за землю
сплачується за фактичний період
перебування землі у власності або
користуванні у поточному році.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку, що саме
ДП «Завод 410 ЦА», як платник податку на
землю, що належить йому на праві
постійного користування, повинен
самостійно обчислювати суми
земельного податку відповідно до
грошової оцінки земельної ділянки,
тобто позивач правомірно складав
податкові розрахунки податку на землю
в спірному періоді до оформлення прав
на земельну ділянку товариством з
обмеженою відповідальністю «В і Ей
Груп» та до внесення відповідних змін
до відомостей державного земельного
кадастру щодо зміни користувача
земельної ділянки, а тому немає
законних підстав у позивача не
сплачувати земельний податок.

Крім того, витрати позивача у зв'язку із
сплатою земельного податку не є
матеріальною шкодою,
причинно-наслідковий зв'язок між
податковими витратами позивача та
придбанням відповідачем у власність
Спортивного комплексу відсутній.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку щодо відсутності підстав
для задоволення позовних вимог
державного підприємства "Завод 410 ЦА"
про стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "Ві Ей Груп"
земельного податку за земельну
ділянку, яка розташована за адресою м.
Київ, проспект Повітрофлотський, 80 та
яка належить позивачу на підставі
державного акту на право постійного
користування землею І-КВ N 003946 від 08.10.1998
року, у розмірі 551 520,20 грн.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове
рішення приймається колегіально за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та подати до
суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 року "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення.

У відповідності до пунктів 1, 2, 3 частини
1 статті 104 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, апеляційний
господарський суд вважає, що
зазначеним вище обставинам місцевий
господарський суд не надав належної
оцінки, що призвело до прийняття
невірного рішення. Зокрема, рішення
господарського суду міста Києва від
08.04.2014 року прийнято після неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з неправильним застосуванням
норм процесуального права, і є таким що
не відповідає нормам закону.

Таким чином, апеляційна скарга
товариства з обмеженою
відповідальністю "Ві Ей Груп" підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду слід скасувати повністю та
прийняти нове, яким у позові відмовити
повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
зважаючи на скасування апеляційним
господарським судом рішення місцевого
господарського суду та задоволення
апеляційної скарги відповідача,
колегія суддів вважає за необхідне
провести перерозподіл судових витрат.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Ві Ей Груп"
на рішення господарського суду м. Києва
від 08.04.2014 року по справі № 910/25470/13
задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 року у справі № 910/25470/13
скасувати повністю та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити
повністю.

3. Стягнути з державного підприємства
"Завод 410 ЦА" (03151, м. Київ, проспект
Повітрофлотський, 94, Код: 01128297) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Ві Ей Груп" (04073, м.
Київ, вул. Сирецька. 27-а, Код: 34716681) 5 515
(п'ять тисяч п'ятсот п'ятнадцять) грн. 20
коп. судового збору за перегляд рішення
у апеляційній інстанції.

4. Видачу наказу на виконання постанови
доручити господарському суду міста
Києва.

5. Матеріали справи № 910/25470/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
П.В. Авдеєв

В.В. Куксов