ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.06.2014 Справа № 920/589/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Колекторське

Агентство Фактор", м.
Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грінко-Суми", м. Суми

про стягнення 58 265 грн. 23 коп.

СУДДЯ ДЖЕПА Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача: Вашеняк В.О.

від відповідача: Коваленко О.І.

При секретарі судового засідання
Буренку Я.В..

Суть спору: позивач просить суд
стягнути з відповідача 109 149 грн. 95 коп.
заборгованості, з яких: 57 447 грн. 34 коп.
основного боргу, відповідно до
укладеного між сторонами договору
доручення № 061212/02-35 від 06.12.2012 р., 51 702
грн. 60 коп. пені, а також судові витрати,
пов'язані з розглядом справи.

26.05.2014 р. представник позивача надіслав
заяву, якою зменшив позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача пені
до 1 027 грн. 93 коп.

Також представник позивача в дане
судове засідання додатково надав заяву
про зменшення позовних вимог, а саме в
частині стягнення пені ще на 210 грн. 04
коп. (за актами № 1 та № 2). Відповідно до
ст. 22 ГПК України заяви приймаються
судом до розгляду.

Представником відповідача надано
відзив на позовну заяву, в якому
зазначено про невизнання позовних
вимог.

Проте, в судовому засіданні
представник відповідача факт
наявності заборгованості в розмірі 57
447 грн. 34 коп. та правильність
нарахування пені в сумі 817 грн. 89 коп. не
заперечував

Дослідивши матеріали справи, оглянувши
надані оригінали документів, копії
яких долучені до матеріалів справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем 06.12.2012 р.
був укладений договір доручення №
061212/02-35, за умовами якого Довіритель
доручає, а Повірений зобов'язується від
імені та за винагороду вчинити
юридичні дії по стягненню простроченої
заборгованості з Боржників Довірителя,
зазначених у Реєстрі боржників.

Договір доручення є однією із підстав
виникнення відносин представництва (ч.
3 ст. 237 Цивільного кодексу України),
сутність яких полягає в тому, що одна
особа представляє у правовідношенні
інтереси іншої, набуваючи для неї права
та обов'язки, розширюючи межі її
юридичних дій.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, Договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Отже,
укладений договір є підставою для
виникнення у його сторін певних прав та
обов'язків, визначених ним.

Позивач в позовній заяві зазначає, що
відповідно до вищевказаного договору
основними зобов'язаннями Повіреного
були: проведення заходів спрямованих
на стягнення заборгованості, надання
актів прийому-передачі виконаних
робіт.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами, а всі його
умови, з моменту укладення договору,
стають однаково обов'язковими для
виконання сторонами. В цьому і полягає
сенс цивільно-правового договору, як
правової форми узгодження волі сторін,
спрямованої на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Проте, як зазначає позивач, Довіритель
не виконував належним чином умови
вищевказаного договору, а саме, умисно
ухилявся від виплати винагороди
Повіреному чим порушив п. 4.1.1 Договору,
де зазначено, що обов'язком Довірителя
є своєчасна виплата Повіреному
належної йому комісійної винагороди на
умовах, та в строк, що обумовлений
договором.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з відзиву на позовну заяву
відповідача, що позивачем у
відповідності до норм чинного
законодавства не надано належних
доказів, на які він посилається у
позові, а також не надано
обґрунтованого розрахунку, проте
зазначені доводи спростовуються
наданими протягом судового розгляду
справи документами.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору. Не
виконуючи належним чином свої
зобов'язання, відповідач порушив
вимоги ст. 526 ЦК України - допустив
прострочення грошового зобов'язання.

Відповідно до положень чинного
законодавства, а саме: ч. 1 ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

З наведеною нормою кореспондується і ч.
1 ст. 173 Господарського кодексу України,
згідно із якою господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 названого Кодексу визначено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем не подано аргументованих
заперечень проти вимог позивача, в
судовому засіданні відповідач не
заперечував щодо суми основного боргу,
тому позовні вимоги щодо стягнення 57 447
грн. 34 коп. основного боргу суд вважає
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню на підставі ст.
ст. 237, 526, 610 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення з відповідача пені позивач
зазначає, що відповідачем в порушення
умов договору не було проведено
виплати належної йому комісійної
винагороди.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.05.2014 р. представник позивача надіслав
заяву, якою зменшив позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача пені.
Пеня, згідно розрахунку, складає 1 027
грн. 93 коп.

Крім того, представник позивача в
судове засідання додатково надав заяву
про зменшення позовних вимог, а саме в
частині стягнення пені на 210 грн. 04 коп.
(за актом № 1 та № 2).

Відповідно до вимог Договору, в силу ст.
611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 Господарського
Кодексу України встановлює, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" №
2921-ІІІ від 10.01.2002 р., розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно уточненного розрахунку
відповідачеві нарахована пеня в сумі 817
грн. 89 коп. Правильність розрахунку
пені в такій редакції представником
відповідача в судовому засіданні не
заперечувалась.

Оскільки право позивача щодо стягнення
з відповідача пені передбачене діючим
законодавством України та умовами
договору, пеня нарахована в межах
визначеного ст. 232 Господарського
кодексу України строку, відповідно до
вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача пені в сумі 817 грн. 89 коп.
також є обґрунтованими і підлягають
задоволенню на підставі ст.ст. 549-552
Цивільного Кодексу України, ст. 232
Господарського Кодексу України.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони, також
якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї державне мито
незалежно від результатів вирішення
спору. Враховуючи, що відповідач
порушив умови договірних зобов'язань, з
нього на користь позивача підлягають
стягненню 1 827 грн. 00 коп. в рахунок
відшкодування витрат останнього зі
сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 509, 526-527, 610, 611, Цивільного кодексу
України, ст. 173, 193 Господарського
кодексу України, ст. ст. 22, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Грінко-Суми" (40034, м. Суми, вул. Д.
Коротченко, буд. 17, кв. 38, код 36438099) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Колекторське
Агентство Фактор" (04112, м. Київ, вул. Т.
Шамрила, буд. 4-а, код 36282034) 57 447 грн. 34 коп.
основного боргу, 817 грн. 89 коп. пені, 1 827
грн. 00 коп. відшкодування витрат зі
сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.06.2014 р.

СУДДЯ
Ю.А. ДЖЕПА