ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.06.14р. Справа № 904/3529/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Адатранссервіс",
м. Дніпродзержинськ,
Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпротяжмаш", м. Дніпропетровськ

про стягнення 6 220,19 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: Солодовнік Ю.С.,
довіреність б/н від 16.10.2013р.

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Адатранссервіс"
(далі - позивач) звернулося до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"Дніпротяжмаш" (далі - відповідач) про
стягнення 5 700,00 грн. - основного боргу,
27,64 грн. - 3% річних, 175,06 грн. - пені, 317,49
грн. - інфляційних, 1827,00 грн. - судового
збору та 2 000,00 грн. - витрат на послуги
адвоката.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним
виконанням зобов'язання відповідача за
договором № 41 на автотранспортні
послуги від 05.10.2012 р. щодо своєчасного
внесення плати за перевезення
вантажу.

Представник позивача у судовому
засіданні наполягав на задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, вимог суду,
викладених в ухвалі про порушення
провадження у справі не виконав,
письмовий відзив на позов не надав.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвала господарського суду
Дніпропетровської області від 26.05.2014 р.
була надіслана на адресу відповідача,
що зазначена у позовній заяві та у
витязі з єдиного державного реєстру
юридичних осіб - підприємців станом на
02.06.2014 р. (49000, м. Дніпропетровськ, вул.
Сухий Острів, буд. 3; ) на
яку насамперед і було направлено
кореспонденцію господарського суду.

Згідно з Інформаційним листом Вищого
господарського суду України від
13.08.2008р. №01-8/482 "Про деякі питання
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2008 року" відповідно до пункту
3.5.11 Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом Вищого
господарського суду України від
10.12.2002р. №75 (з подальшими змінами),
перший, належним чином підписаний,
примірник процесуального документа
(ухвали, рішення, постанови)
залишається у справі; на звороті у
лівому нижньому куті цього примірника
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправку документа, що
містить: вихідний реєстраційний номер,
загальну кількість відправлених
примірників документа, дату відправки,
підпис працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам та
іншим учасникам судового процесу.

Крім того, особи, які беруть участь у
розгляді, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві (див.
Роз'яснення Президії ВАСУ від 18.09.1997р.
№02-5/289 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України").

За таких обставин, господарський суд
вважає, що відповідач не скористався
своїм правом на участь представника у
судовому засіданні.

Згідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

При розгляді справи судом досліджені
письмові докази, що містяться в
матеріалах справи.

В порядку ст. 85 ГПК України в судовому
засіданні оголошені вступна та
резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Адатранссервіс"
(перевізник) та Публічним акціонерним
товариством "Дніпротяжмаш" (замовник)
укладений договір № 41 на
автотранспортні послуги (далі -
Договір), за умов п. 1.1. якого перевізник,
зобов'язується на підставі прийнятої
заявки, за 1-2 дні до початку відправки
вантажу, доставити ввірений йому
замовником вантаж (згідно
товарно-транспортної накладної) в
пункт призначення, вказаний у заявці,
яка є невід'ємною частиною цього
Договору та видати його особі
вказаній у заявці. Замовник
зобов'язується сплатити за
перевезення вантажу плату, вказану в п.3
даного Договору.

Відповідно до п 3.2. Договору оплата
замовником за послуги по даному
Договору здійснюється шляхом
перерахуванням грошових коштів на
розрахунковий рахунок перевізника не
пізніше наступного банківського дня з
дня виставлення рахунка перевізником
та підписання сторонами акта
приймання-передачі виконаних робіт.

Строк дії даного Договору
встановлюється з моменту його
укладення та до 31.12.2012 р.

Додатковою угодою № 2 від 02.01.2014 р. до
Договору пункт 6.5. даного Договору
викладено у наступній редакції:
Встановити строк дії Договору до 31.12.2014
р.

Факти надання позивачем
автотранспортних послуг відповідачу
на загальну суму 5 700,00 грн.
підтверджується:

- заявкою на організацію
транспортно-експедиційних послуг за
маршрутом від 10.03.2014 р., згідно п. 5 якої:
маршрут: ДТМ, м. Дніпропетровськ-ІнГЗК
м. Інгулець, дата прибуття 11.03.2014 р.,
вартість перевезення згідно п.12
складає 5 700,00 грн., оплата протягом 10
днів з дня розвантаження;

- товаро-транспортною накладною №
62/333 від 10.03.2014 р., згідно якої вантаж:
спіраль класифікатора 176108-2И масою
брутто 19,740 т., перевезення
здійснювалось автомобілем MAN АЕ 4808 ЕР
напівпричіп АЕ 8699 ХТ.

На виконання умов зазначеного вище
Договору, позивач виставив та надав
відповідачу

рахунок-фактуру № СФ-0000431 від 10.03.2014 р.,
акти здачі-прийняття робіт № ОУ-000440 від
10.03.2014 р., податкові накладні №№ 10,11 від
10.03.2014 р. на суму 5 700,00 грн., яку
відповідач не сплатив.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем складає 5
700,00 грн., що і є причиною виникнення
спору.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відносини, що виникли між сторонами на
підставі зазначеного договору
автотранспортних послуг, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч.1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
встановлює, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 307 Господарського кодексу
України, за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити ввірений їй
другою стороною (вантажовідправником)
вантаж до пункту призначення в
установлений законодавством чи
договором строк та видати його
уповноваженій на одержання вантажу
особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення встановлену
плату.

За загальним правилом, встановленим ч.1
ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

На момент розгляду справи
заборгованість відповідача складає 5
700,00 грн., докази погашення якої в
матеріалах справи відсутні, яка
підтверджується відповідачем у акті
звірки взаємних розрахунків станом за
період жовтень 2012 р. - березень 2014 р. (а.с.
24), внаслідок чого суд вважає, що
позовні вимоги обґрунтовані,
підтверджені матеріалами справи та
підлягають задоволенню.

Водночас, порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За вимогами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді сплати
неустойки.

Відповідно до статті 549 названого
Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно п. 4.3. Договору у випадку
несвоєчасного перерахування провізної
плати на замовника накладається пеня у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день затримки платежу.

На підставі п. 4.3. Договору позивачем
відповідачу нарахована пеня, за період
з 21.03.2014 р. по 19.05.2014 р. в розмірі 175,06 грн.
Перевіривши здійснені позивачем
нарахування розміру пені, суд визнає її
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань по Договору,
позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України нараховано
до сплати відповідачу 3 % річних
- 27,64 грн. та інфляційних - 6220,19 грн.,
розрахунок яких судом перевірено та
визнано таким, що підлягає задоволенню
в повному обсязі.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України, держава забезпечує захист
прав і законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів, зокрема,
шляхом присудження до виконання
обов'язку в натурі та застосуванням
штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене та з урахуванням
встановлених обставин справи, суд
вважає, що вимоги позивача до
відповідача є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню у
розмірі: 5 700,00 грн. - основного боргу,
27,64 грн. - 3% річних, 175,06 грн. - пені,
317,49 грн. - інфляційних.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.
В контексті цієї норми судові витрати
за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Крім того, відповідно до ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законом, та установчими документами,
через свого представника.

Керівники підприємств та організацій,
інші особи, повноваження яких
визначені законодавством або
установчими документами, подають
господарському суду документи, що
посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.

Повноваження сторони або третьої
особи, від імені юридичної особи, може
здійснювати відособлений підрозділ,
якщо таке право йому надано
установчими або іншими документами.

Повноваження адвоката як
представника можуть також
посвідчуватися ордером, виданим
відповідним адвокатським об'єднанням,
або договором.

Тобто, вказана норма не обмежує
юридичних осіб у виборі осіб, котрі
будуть здійснювати їх представництво в
господарському суді.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського
процесуального кодексу України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру". Дія вказаного закону
поширюється тільки на осіб, які є
адвокатами.

Поняття особи, котра є адвокатом,
наводиться в статті 2 Закону України
"Про адвокатуру", котра зазначає, що
адвокатом може бути особа, яка має вищу
юридичну освіту, підтверджену дипломом
України або відповідно до міжнародних
договорів України дипломом іншої
країни, стаж роботи у галузі права не
менше двох років, володіє державною
мовою, склала кваліфікаційні іспити,
одержала в Україні свідоцтво про право
на зайняття адвокатською діяльністю та
прийняла Присягу адвоката України.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
адвокатуру" адвокат має право
займатись адвокатською діяльністю
індивідуально, відкрити своє
адвокатське бюро, об'єднуватися з
іншими адвокатами в колегії,
адвокатські фірми, контори та інші
адвокатські об'єднання, які діють
відповідно до цього Закону та статутів
адвокатських об'єднань. Адвокатські
об'єднання діють на засадах
добровільності, самоврядування,
колегіальності та гласності.
Реєстрація адвокатських об'єднань
провадиться у Міністерстві юстиції
України в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці адвоката здійснюється на
підставі угоди між громадянином чи
юридичною особою і адвокатським
об'єднанням чи адвокатом (ст. 12 Закону
України "Про адвокатуру").

Таким чином, стаття 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає відшкодування сум як
судових витрат, які були сплачені
стороною за отримання послуг, лише
адвокатам, а не будь-яким
представникам.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача витрати за послуги
адвоката за договором про надання
правової допомоги № 117 від 19.05.2014 року у
розмірі 2 000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл
витрат, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, господарський суд
має враховувати, що розмір
відшкодування названих витрат не
повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним. За таких обставин суд з
урахуванням матеріалів конкретної
справи, зокрема, ціни позову може
обмежити цей розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи (п. 12 роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 04.03.98 N
02-5/78 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

Таким чином, господарський суд,
виходячи з принципів розумності та
справедливості, оцінює правові
послуги, надані адвокатом Солодовнік
Ю.С. Товариству з обмеженою
відповідальністю "Адатранссервіс" по
даній справі у розмірі 1 000 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по справі покладаються на
відповідача в такому розмірі: витрати
по сплаті судового збору у розмірі 1827,00
грн. та витрати на оплату послуг
адвоката в розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дніпротяжмаш" (49000,
м. Дніпропетровськ, вул. Сухий
Острів, 3; ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Адатранссервіс" (51915,
Дніпропетровська область,
м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 26; ) 5700,00 грн. (п'ять тисяч
сімсот грн. 00 коп.) - основного боргу, 27,64
грн. (двадцять сім грн. 64 коп.) - 3% річних,
175,06 грн. (сто сімдесят п'ять грн. 06 коп.) -
пені, 317,49 грн. (триста сімнадцять грн. 49
коп.) - інфляційних, 1827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00
коп.) - судового збору, 1000,00 грн. (одна
тисяча грн. 00 коп.) - витрат на послуги
адвоката, про що видати наказ.

В решті позову - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
І.А.
Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України " 11 " червня 2014р.