ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.06.14р. Справа № 904/2690/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична агенція
"АКТІО", м.Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 36 100,72 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: Федосеєва І.О.,
представник за довіреністю №б/н від
10.12.13р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 23.04.14р.
порушено провадження у справі №904/2690/14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична агенція
"АКТІО" (далі-позивач) до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
(далі-відповідач) про стягнення
36100,72грн. Справу призначено до розгляду
на 20.05.14р.

Ухвалою господарського суду від 20.05.14р.
розгляд справи відкладено на 17.06.14р.

17.06.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
заявлені позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі. Крім того, повноважний
представник позивача надав для огляду
суду всі оригінали первинних
документів на підставі яких виник спір,
а для долучення до матеріалів справи
докази направлення на всі відомі
адреси відповідача копії ухвали від
20.05.14р.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача у судове засідання не
з'явився, відзив на позов на інші
витребувані документи до суду не надав.
Жодних пояснень щодо причини неявки
або інших клопотань до господарського
суду не надходило. В матеріалах справи
знаходяться конверти з ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 20.05.14р., які направилися
судом на всі відомі адреси відповідача
та були повернуті поштою з відміткою
"за закінченням строку зберігання",
"адресата не знайдено".

Повноважний представник позивача
наполягав на розгляді справи в даному
судовому засіданні без участі
повноважного представника відповідача
за наявними в ній матеріалами, оскільки
позивачем та судом були вчинені усі
необхідні дії щодо належного
повідомлення відповідача про день, час
та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи зазначене, господарський
суд вважає, що відповідач про день, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, оскільки судом було
належним чином виконано вимоги ч.1 ст.64
та ст. 87 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника відповідача
за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 17.06.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.13р. між позивачем та відповідачем
укладено договір № 19/11-13А оренди
нежитлового приміщення (далі - Договір
оренди), відповідно до умов п. 1.1. якого,
позивач зобов'язується передати, а
відповідач прийняти у строкове платне
користування та використання
нежитлове приміщення № 6 загальною
площею 95,1 кв.м, у т.ч. антресолі 42 кв.м. із
комунікаційною мережею, на першому
поверсі жилого будинку АДРЕСА_4 (далі -
об'єкт оренди).

В п. 1.3. Договору оренди зазначено про
те, що об'єкт оренди належить позивачу
на підставі свідоцтва про право
власність від 23.06.05р., яке зареєстровано
КП" ДМБТІ" 26.06.05р. за №11167547.

Згідно з п. 1.5. Договору оренди, строк
оренди складає з моменту підписання
Акта приймання-передачі та до
повернення об'єкта оренди по Акту
приймання-передачі.

Як зазначено у п. 1.6. Договору оренди,
факт надання послуг оренди
підтверджується актом про надання
послуг.

Відповідно до п. 3.1. Договору оренди,
розмір щомісячної орендної плати
встановлюється за грудень 2013р., січень
2014 р. у сумі 10 000 грн. з ПДВ, з лютого 2014р.
у сумі 14 000 грн. з ПДВ.

Пунктом 3.2. Договору оренди
передбачено, що орендна плата
сплачується відповідачем щомісячно в
національній валюті України шляхом
зарахування її суми на поточний
рахунок позивача до 20 числа кожного
місяця.

Відповідач компенсує (сплачує)
позивачу на протязі 10 календарних днів
у безготівковому порядку, крім суми
орендної плати, вартість отриманих
комунальних послуг по рахункам,
самостійно отриманих від позивача (по
факсу або нарочно) до 20 числа кожного
місяця (п. 3.4. Договору оренди).

Умовами п. 4.2. Договору оренди
встановлено, що відповідач
зобов'язаний своєчасно оплачувати
орендну плату.

В п. 9.4. Договору оренди зазначено про
те, що за порушення грошових
зобов'язань відповідач на вимогу
позивача оплачує:

- за порушення умов п. 3.2. даного
Договору з вини відповідача - штраф у
п'ятидесятикратному розміру
щомісячної орендної плати;

- за прострочку оплати орендної плати
більш десяти календарних днів - пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла у період прострочення,
від суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Оплата неустойки не звільняє сторони
від виконання прийнятих на себе
обов'язків, усунення порушень (п. 9.6.
Договору оренди)

Даний Договорів діє на протязі 12
місяців після підписання його
сторонами та передачі об'єкта оренди по
Акту приймання-передачі (п. 10.1. Договору
оренди).

На виконання умов вищезазначеного
Договору оренди, позивач передав об'єкт
оренди, а відповідач його прийняв у
строкове платне користування, що
підтверджує акт приймання - передачі
від 01.12.13р.

Як зазначає позивач, згідно отриманого
рахунку № 4 від 10.01.14 року, відповідач
зобов'язаний сплатити позивачу суму 11
756,72 грн., у тому числі: 10 000 грн. - сума
орендної плати (із ПДВ) та 1756,72 грн. -
компенсація вартості спожитої
відповідачем електроенергії.

10.02.14р. відповідач сплатила лише 1 500,00
грн., що підтверджує платіжне доручення
№НSАV0ВNP48 від 10.02.14р. Залишилась не
сплачена відповідачем сума
компенсація вартості спожитої
електроенергії 256,72 грн.

07.02.14р. за № 340 відповідач отримав лист
від позивача щодо дострокового
розірвання Договору оренди, підписання
Акту приймання-передачі, фактичного
повернення об'єкту оренди та сплати
заборгованості по орендній платі,
комунальним платежам.

28.02.14р. відповідач підписав Акт
приймання-передачі, повернув ключі від
об'єкту оренди, суму заборгованості не
сплатив, посилаючись на те, що не
користувався орендованим приміщенням.
Неодноразові усні звернення позивача
до відповідача щодо сплати
заборгованості не надали позитивного
результату в наслідок чого позивач був
змушений звернутися з позовом до суду.

Таким чином, позивач зазначає про те, що
сума боргу відповідача щодо сплати
орендної плати та комунальних послуг
за грудень 2013 р., січень та лютий 2014 р.
становить 34 256,72 грн., яка до цього часу
не сплачена.

За неналежне виконання відповідачем
своїх обов'язків по Договору оренди,
позивачем на підставі п. 9.4. Договору
оренди була нарахована пеня у розмірі
652,00 грн.

Крім того, на підставі ст. 625 Цивільного
кодексу України позивачем були
нараховані інфляційні витрати у
розмірі 1 042,00 грн. та 3% річних у розмірі
150,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість з орендної плати у
розмірі 34 000,00 грн., заборгованість щодо
сплати комунальних платежів
(витраченої електроенергії) у розмірі
256,72 грн., пеню у розмірі 652,00 грн.,
інфляційні витрати у розмірі 1042,00грн., 3%
річних у розмірі 150,00 грн., всього36 100,72
грн.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань по
вищезазначеному Договору оренди на
момент розгляду спору до
господарського суду не надав. Крім
того, відповідач не скористався
наданим йому правом на судовий захист,
наведених позивачем обставин не
спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Статтею 759 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

В ст. 762 Цивільного кодексу України
зазначено про те, що за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму. Плата за користування майном
вноситься щомісячно, якщо інше не
встановлено договором.

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Наймодавець має право відмовитися від
договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за
користування річчю протягом трьох
місяців підряд (ч. 1 ст. 782 Цивільного
кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умови
Договору оренди та встановлені судом
обставини справи, господарський суд
приходить до висновку про те, що вимоги
позивача в частині стягнення
заборгованості з орендної плати у
розмірі 34 000,00 грн. та заборгованості
щодо сплати комунальних платежів
(витраченої електроенергії) у розмірі
256,72 грн. підлягають задоволенню,
оскільки вони є обґрунтованими та
доведеними.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір не передбачено законом
або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

Пунктом 9.4. Договору оренди
передбачено, що за порушення грошових
зобов'язань відповідач на вимогу
позивача оплачує:

- за порушення умов п. 3.2. даного
Договору з вини відповідача - штраф у
п'ятидесятикратному розміру
щомісячної орендної плати;

- за прострочку оплати орендної плати
більш десяти календарних днів - пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла у період прострочення,
від суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Так, на підставі п. 9.4. Договору оренди
була нарахована пеня у розмірі 652,00 грн.,
розрахунок якої господарським судом
перевірений та визнаний таким, що
зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного
господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН"
відповідно до вимог чинного
законодавства України, пеня за
вказаний позивачем період складає 651,78
грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищевказаної норми закону,
позивачем були нараховані інфляційні
витрати у розмірі 1 042,00 грн. та 3% річних
у розмірі 150,00 грн., розрахунок яких
господарським судом також був
перевірений та визнаний таким, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково: стягненню підлягають
заборгованість з орендної плати у
розмірі 34 000,00 грн., заборгованість щодо
сплати комунальних платежів
(витраченої електроенергії) у розмірі
256,72 грн., пеня у розмірі 651,78 грн.,
інфляційні витрати у розмірі 1 042,00 грн.,
3% річних у розмірі 150,00 грн., а в решті
позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 611,
612, 625, 629, 759, 762, 763, 782, 783 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232,
285, 286 Господарського кодексу України,
ст.ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (місце реєстрації: 49000, АДРЕСА_1;
місце прописки: АДРЕСА_2; фактичне місце
проживання: 49000, АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Юридична Агенція
«АКТЮ» (49070, м. Дніпропетровськ,
вул.Набережна Леніна, буд. 29 «а», , п/р 4001 у ПАТ КБ
«Приватбанк», МФО 305299) заборгованість з
орендної плати у розмірі 34 000,00 грн.
(тридцять чотири тисячі грн. 00 коп.),
заборгованість щодо сплати
комунальних платежів (витраченої
електроенергії) у розмірі 256,72 грн.
(двісті п'ятдесят шість грн. 72 коп.), пеню
у розмірі 651,78 грн. (шістсот п'ятдесят
одну грн. 78 коп.), інфляційні витрати у
розмірі 1 042,00 грн. (одна тисяча сорок дві
грн. 00 коп.), 3% річних у розмірі 150,00 грн.
(сто п'ятдесят грн. 00 коп.), витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1 826,99
грн. (одна тисяча вісімсот двадцять
шість грн. 99 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Н.Е. Петренко

Повне рішення складено 17.06.14р.