м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6379/14 02.06.14
За позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Запорізьких міських електричних мереж
До Приватного
підприємства «Стерк»
Про стягнення 49 536,38 грн.
Суддя Мельник В.І.
від позивача: Садула О.М.,
довіреність № 4 від 31.12.2013
від відповідача: Артеменко Я.М.,
довіреність № 18/11/2013 від 18.11.2013
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Відкрите акціонерне товариство
«Запоріжжяобленерго» в особі
Запорізьких міських електричних мереж
(далі - позивач) подало на розгляд
господарського суду міста Києва позов
до Приватного підприємства «Стерк»
(далі - відповідач) про стягнення 49 536,38
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем було порушено договірні
18.01.2008р., внаслідок чого позивач
нарахував відповідачу штрафні санкції.
Ухвалою суду від 09.04.2014р. порушено
провадження у справі № 910/6379/14 та
призначено розгляд на 16.05.2014 р.
16.05.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду відзив на позов.
16.05.2014р. представник позивача у
судовому засіданні надав пояснення по
справі, підтримав свої позовні вимоги у
повному обсязі, вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі не
Представник відповідача проти позову
Суд відклав розгляд справи на 02.06.2014р.
02.06.2014р. позивач подав через канцелярію
суду документи по справі.
02.06.2014р. представник позивача у
судовому засіданні підтримав свої
позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог,
надав пояснення по справі.
Суд дійшов висновку про задоволення
позовних вимог частково.
Згідно ст.87 Господарського
процесуального кодексу України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем 18.01.2008р.
було укладено договір № 10433 на
постачання електричної енергії, згідно
якого позивач зобов`язався продавати
відповідача електричну енергію для
забезпечення потреб електроустановок
відповідача, а відповідач зобов`язався
оплачувати позивачу вартість спожитої
електричної енергії та здійснювати
інші платежі на умовах договору.

Рішення господарського суду міста
Києва № 35/423 від 21.01.2014р. з відповідача
стягнуто заборгованість по вказаному
договору у розмірі 112 643,62 грн. за
травень 2011 року, було також вказаним
рішенням стягнуто з відповідача
штрафні санкції у розмірі 6027,19 грн. пені
за вказаний період.

Відповідно до ст. 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Вказаним вище рішенням, було
встановлено факт наявності
заборгованості за травень місяць 2011
року, що в даному позовному провадженні
не потребує доказування.

Станом на день подачі даного позову до
суду (04.04.2014р. - штемпель поштового
відділення) відповідач свій борг у
розмірі 112 643,62 грн. так і не погасив.

У своїй позовній заяві позивач просить
суд стягнути з відповідача 40 065,05 грн.-
пені за період з 16.06.2011 (прострочка
виконання договірного зобов`язання по
сплаті вартості спожитої електричної
енергії) по 03.04.2014р., тобто за весь час
прострочки виконання договірного
зобов`ання та 9 471,33 грн. - 3% рычних за
порушення виконання грошового
зобов'язання, також позивач просив суд
стягнути з відповідача судові витрати.

Суд, оцінивши докази наявні в
матеріалах справи та заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, дійшов висновку про
задоволення позовних вимог позивача
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання.

Одностороння відмова від зобов'язання
в силу ст. 525 ЦК України не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
(п.2 ст. 625 ЦК України).

Приписами ст. 599 ЦК України встановлено,
що зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.
Якщо зобов'язання виконано не належним
чином, то воно не припиняється, а
навпаки на сторону, яка допустила
неналежне виконання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі і передбачені ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем свого
зобов'язання стосовно погашення
заборгованості.

Виходячи із положень зазначених норм,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує
права кредитора звернутися до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов'язання не виконується й після
вирішення судом питання про стягнення
основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків, тому позивач
правомірно звернувся до суду з вимогою
стягнення штрафних санкцій після
постановлення судового рішення № 35/423.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629, 712 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до договору; замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
надані послуги; одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язань, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один
суб'єкт господарського зобов'язання
повинен вчинити певну дію на користь
іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Умовами договору, а саме п. 4.2.1 ,
визначено, що за недотримання термінів
сплати рахунків або платіжних
вимог-доручень за активну
електроенергію (п.7 додатка №4),
відповідач сплачує позивачу пеню за
весь період часу, протягом якого не
виконане зобов`язання по сплаті, в
розмірі 0,5% від суми платежу за кожен
день прострочення (але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період нарахування пені) по
день фактичної оплати.

Тобто умовами договору сторони
передбачили нарахування пені.

Позивач нарахував пеню за весь час
прострочення виконання договірного
зобов`язання, за розрахунком позивача
до стягнення підлягає 40 065,05 грн. за
період з 16.06.2011 по 03.04.2014р., проте суд не
погоджується з вказаним розрахунком
позивача, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", положеннями якого
встановлено, що за прострочку платежу,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, враховуючи
передбачений умовами договору розмір
штрафних санкцій, а саме пені, проте
розмір якої перевищує розмір
встановлений законом, стягненню в
примусовому порядку підлягає сума
обмежена законодавством, в свою чергу
умови договору зокрема в частині
сплати штрафних санкцій у більшому
розмірі є обов'язковими для сторін та
можуть бути виконані в добровільному
порядку.

Відповідно до Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України № 01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі
питання практики застосування норм
Цивільного та Господарського кодексів
України" у п. 49 якого зазначено, що
положення Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" не
встановлюють обмежень щодо визначення
розміру пені, а передбачають обмеження
розміру пені, що підлягає стягненню.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Діючим господарським
законодавством не передбачена
можливість нарахування пені більше ніж
за півроку і цей строк є присікальним.

Внаслідок чого, суд вирішив
задовольнити позовні вимоги позивача
частково.

Крім того, слід врахувати п.2.5 Постанови
Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р., згідно
якої визначено, що має застосовуватись
припис ст.. 232 ГК України, а період часу
за який нараховується пеня, не може
перевищувати шестимісячний строк її
нарахування.

Тому за розрахунком суду, внаслідок
наявної заборгованості у розмірі 112643,62
грн. до стягнення підлягає 8 801.63 грн.. -
пені за період з 16.06.2011р. по 16.12.2011р.

Щодо нарахованих позивачем 3% річних у
розмірі 9471,33 грн., то вони підлягають
стягненню з відповідача у повному
обсязі та за весь період прострочення
виконання грошового зобов`язання по
оплаті спожитої вартості електричної
енергії, тобто з 16.06.2011р. по 03.04.2014р.,
виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Вина
відповідача в прострочці виконання
грошового зобов`язання по оплаті
вартості спожитої електричної енергії
доведена матеріалами даної справи та
справи № 35/423.

На підставі викладеного, враховуючи, що
наявні у справі матеріали свідчать про
обгрунтованість вимог позивача,
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, з урахуванням перерахунку
судом пені.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за витрати,
пов'язані з розглядом справи, при
задоволенні позову покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 625 ЦК України, ст.ст. 173, 193,
232 ГК України, ст.ст. 22, 33, 49, 75, 81-1, 82-85 ГПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
«Стерк» (04074, м.Київ, вул. Лугова 12, ) на користь Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Запорізьких міських електричних мереж
(69035, м.Запоріжжя, вул. Волгоградська 25,
) 8 801 (вісім тисяч
вісімсот одну) грн. 63 коп. - пені, 9471
(дев`ять тисяч чотириста сімдесят одну)
грн. 33 коп. - 3% річних та судовий збір у
розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) грн.
99 коп.

В іншій частині заявлених позовних
вимог - відмовити.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

(Повний текст рішення підписано 10.06.2014р.
)

Суддя
В.І.Мельник