м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 910/2659/13 10.06.14

За заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лімімпорт"

про: відстрочку
виконання рішення суду

Сторони у справі:

позивач: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

відповідач: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лімімпорт"

Cуддя: Капцова Т.П.

Представники сторін:

від заявника (відповідача): не з'явився

від позивача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся з позовом до Господарського
суду міста Києва про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лімімпорт" 14008,60 грн.,
з яких 13300,00 грн. - сума заборгованості
за Договором на транспортне
обслуговування №103/07/12 від 25.07.2012р. та
заявкою №500304/12 від 25.07.12р. та 708,60 грн. -
пеня.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 08.04.2013 у справі № 910/2659/13
позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено
повністю, стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лімімпорт"
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 13300,00 грн. - суми основного боргу,
708,60- пені та 1720, 50 грн. - судового збору.

27.05.2014р. до Господарського суду міста
Києва від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лімімпорт" надійшла
заява про відстрочку виконання рішення
(вх.№06-25/357/14 від 27.05.14р.).

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.05.14р. розгляд заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лімімпорт" про
відстрочку виконання рішення
(вх.№06-25/357/14 від 27.05.14р.) призначено на
10.06.14р.

У судове засідання 10.06.14р. представники
сторін не з'явились.

Судом встановлено, що ухвала суду від
29.05.14р. була надіслана судом за адресами
заявника (відповідача) та позивача,
зазначеними в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Судом зроблено витяги з офіційного
сайту Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень,
якими на адресу заявника (відповідача)
та позивача було надіслано ухвалу суду
від 29.05.14р.

З витягів вбачається, що заявником
(відповідачем) 06.06.14р., а позивачем
03.06.14р. було отримано ухвалу суду від
29.05.14р.

Крім того, факт направлення ухвали суду
від 29.05.14р. на адресу заявника
(відповідача) та позивача
підтверджується копіями реєстрів
поштових відправлень суду від 29.05.14р.
(списками згрупованих поштових
відправлень від 29.05.14р.), долученими до
матеріалів справи.

Як вбачається зі змісту до ст.121 ГПК
України, заява про розстрочку або
відстрочку судового рішення має бути
розглянута судом, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк, а тому, неявка представників
сторін, належним чином повідомлених
про час та місце судового засідання, не
є перешкодою для розгляду заяви про
відстрочку виконання судового рішення.

Розглянувши заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лімімпорт"
про відстрочку виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
08.04.13р. у справі №910/2659/13 (вх.№06-25/357/14 від
27.05.14р.), суд встановив.

В обґрунтування заяви про відстрочку
виконання рішення суду заявник
посилається на скрутне матеріальне
становище, яке є наслідком дії
фінансової кризи, та відсутність
фінансових можливостей виконати
рішення Господарського суду міста
Києва від 08.04.2013 у справі № 910/2659/13.
Заявник вказує, що на збитковий стан
відповідача вплинуло збільшення
витрат товариства на орендну плату,
комунальні послуги, збільшення рівня
мінімальної заробітної плати, інших
витрат. Посилаючись на Звіт про
фінансові результати за 2012 рік та за 2013
рік заявник вказує, що порівняно з 2012
роком підприємство майже не займалося
підприємницькою діяльністю, а тому,
отримало лише збитки. Як вказує
заявник, виконання рішення суду
призведе до негативних наслідків, а
саме скорочення робочих місць,
неможливість виконання договірних
зобов'язань перед іншими суб'єктами
господарювання. За таких підстав,
заявник просить суд відстрочити
терміном на два роки, до 01.06.2016р.,
виконання рішення Господарського суду
міста Києва від 08.04.2013 у справі № 910/2659/13.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може, відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.

При цьому, за змістом наведеної норми,
відстрочення та розстрочення є правом,
а не обов'язком суду, яке реалізується
у будь-який час від набрання рішенням
законної сили та до його фактичного
повного виконання, але виключно у
виняткових випадках та за наявністю
підстав, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до п 7.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №9
від 17.10.12р. "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" підставою
для відстрочки, розстрочки, зміни
способу та порядку виконання рішення
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи вищевикладене, при
зверненні до суду з заявою про
розстрочку виконання судового рішення
заявником повинні бути доведені
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у встановлений строк.

Як вказувалося вище, в обґрунтування
своїх вимог заявник (відповідач)
посилається на наявність скрутного
матеріального становища, у зв'язку з
наслідками дії фінансової кризи, та
відсутність фінансових можливостей
виконати рішення Господарського суду
міста Києва від 08.04.2013р. у справі №
910/2659/13. На підтвердження наявності
скрутного матеріального становища,
заявник долучає Фінансовий звіт
суб'єкта малого підприємництва за 2012
рік та Фінансовий звіт суб'єкта малого
підприємництва за 2013 рік та зазначає,
про те, що за звітний 2013 рік збиток
підприємства склав 146 900,00 грн.

Однак, з Фінансового звіту суб'єкта
малого підприємництва за 2013 рік
вбачається, що у відповідача станом на
31.12.2013р. рахується дебіторська
заборгованість за товари, роботи,
послуги в розмірі 7 072 200,00 грн.,
дебіторська заборгованість за
розрахунками з бюджетом в розмірі 326
700,00 грн., інша поточна дебіторська
заборгованість в розмірі 889 500,00 грн., а
дохід від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) у 2013 році склав
1 271 100,00 грн., у зв'язку з чим, фінансовий
звіт суб'єкта малого підприємництва
Товариства з обмеженою
відповідальністю ТОВ «Лімімпорт» за 2013
рік не свідчить про неможливість
сплати відповідачем позивачу грошових
коштів в розмірі 14 008,60 грн., що
підлягають стягненню за рішенням
Господарського суду міста Києва від
08.04.2013 у справі № 910/2659/13.

Крім того, як вбачається зі Звіту про
фінансові результати за 2012 рік чистий
прибуток заявника за 2012 рік склав 125
500,00 грн., у зв'язку з чим, відповідач
(заявник) прийнявши надані позивачем
послуги за Актом виконаних робіт №47
від 30.07.2012р. мав можливість оплатити їх
ще у 2012 році, однак, цього не зробив, що
свідчить про умисне ухилення
відповідача (заявника) від оплати
наданих позивачем послуг.

Відповідно до ст.42 ГК України
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст.44 ГК України
підприємництво здійснюється на основі,
зокрема, комерційного розрахунку та
власного комерційного ризику.

Порушення договірних зобов'язань
партнерами та відсутність прибутку
становить один із можливих ризиків
підприємницької діяльності і не є
незвичайною і не прогнозованою
обставиною в умовах ринкової
економіки. Кожна із сторін договору
приймає на себе відповідні ризики
можливого погіршення економічної
ситуації та фінансового становища
свого підприємства, підприємств своїх
контрагентів та країни в цілому.
Учасник договору не повинен
відповідати за прорахунки суб'єкта
підприємницької діяльності, уклавшого
з ним цей договір.

Отже, обставини, на які послався
відповідач, в тому числі, важкий
фінансовий стан підприємства, не
можуть вважатися винятковими в
розумінні ч. 1 ст. 121 ГПК України.

В силу статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Заявником не доведено ані винятковість
у розумінні приписів статті 121 ГПК
України обставин, на які він
посилається як на підставу для
відстрочення виконання рішення суду,
ані об'єктивний вплив цих обставин на
виконання ним рішення суду у заявлений
термін, у зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що заява Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лімімпорт"
про відстрочку виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
08.04.13р. у справі №910/2659/13 (вх.№06-25/357/14 від
27.05.14р.) задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.86, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лімімпорт"
про відстрочку виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
08.04.13р. у справі №910/2659/13 (вх.№06-25/357/14 від
27.05.14р.) - відмовити.

Cуддя
Капцова Т.П.