РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р.
Справа № 906/450/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Сініцина Л.М.

суддів
Гудак А.В.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу
позивача Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду
Житомирської області від 13.05.14 р.

у справі № 906/450/14 (суддя Кудряшова Ю.В. )

позивач Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2

відповідач Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" в особі Житомирської філії
ПАТ КБ "ПриватБанк"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача ОСОБА_4

про визнання недійсними договорів

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 13 травня 2014
року у справі № 906/450/14 (суддя Кудряшова
Ю.В.) направлено матеріали вищевказаної
справи за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" в особі Житомирської
філії ПАТ КБ "ПриватБанк",третя особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_4 про визнання недійсними
договорів за територіальною
підсудністю до господарського суду
Дніпропетровської області.

Передаючи матеріали справи з огляду на
положення ст.15,17 ГПК України, п.1.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29.05.13, п.1.7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", п. 20.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" №10 від 24.10.11, ч.2
ст.17, ч.1 ст.18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців", п. 3.1.5.
Положення про філію "Житомирське
регіональне управління" Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк", місцевий
господарський суд дійшов до висновку,
що підсудність спору у даній справі має
вирішуватись відповідно до загального
правила територіальної підсудності, а
оскільки зобов'язаною за договором є
кожна із сторін, справа розглядається
господарським судом за
місцезнаходженням відповідача. При
цьому суд вказав, що з установчих
документів філії випливає відсутність
у відособленого підрозділу
відповідних повноважень, а тому
стороною у справі є юридична особа та
матеріали справи необхідно надіслати
за підсудністю до господарського
суду Дніпропетровської області (за
місцезнаходженням юридичної особи).

Не погодившись із винесеною ухвалою,
ФОП ОСОБА_2 звернувся із апеляційною
скаргою, якою вважає оскаржувану
ухвалу прийнятою з порушенням норм
процесуального права та такою, що
підлягає скасуванню, виходячи з
наступного.

Вказує, що стосовно статусу філії
мотивувальна частина оскаржуваної
ухвали суду від 13.05.2014 р. не містить
обґрунтованих підстав при визначенні
підсудності спору, оскільки було
оглянуто лише положення про філію
"Житомирське регіональне управління"
ПАТ КБ "Приватбанк" в редакції, яка не
підтверджена жодним достовірним
доказом, що вона є останньою і діючою.

Зазначає, що таким доказом може бути
лише витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, що функціонує
відповідно до Наказу Міністерства
юстиції України від 14.12.2012 р. № 1846/5
"Про затвердження Порядку надання
відомостей з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців".

З посиланням на ч.4 ст. 15 Господарського
процесуального кодексу України ,
зауважує, що справи у спорах про
визнання договорів недійсними
розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: надати послуги, сплатити гроші тощо.

В даному випадку, відносини які
походять з умов кредитного договору №
МК 312-07 від 09.11.2007 р. ,укладеного між
Приватбанком, в особі директора
Житомирського філіалу Деречі Дмитра
Олексійовича, діючого на підставі
Положення про філіал і Довіреності №
955-Б від 05.04.2005 р., з однієї сторони, і
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2, діючого на підставі Свідоцтва
про реєстрацію, з іншої сторони,
регулюються положеннями Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" від 12.07.2001 р. № 2664-ІП.

Оспорювані договори, укладені та
виконувались саме на території
Житомирського філіалу Приватбанку, про
що свідчать реквізити цих договорів та
печатка з визначеним вище кодом філії.

З посиланням на п. 20.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 24.10.2011 р. "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам", п. 8.6 кредитного
договору та п. 36 договору іпотеки
вважає, що спір повинен розглядатися за
місцезнаходженням Житомирської філії
ПАТ КБ "Приватбанк".

Крім того, звертає увагу, що
провадження у даній справі було
відкрито ухвалою господарського суду
від 11.04.2014 р. за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства в особі
Житомирської філії ПАТ КБ "Приватбанк".
Одночасно, до участі у справі в якості
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача,
судом залучено ОСОБА_4.

Однак місцевий господарський суд при
винесенні ухвали, яка оскаржується
взагалі не згадує а ні позиції третьої
особи, а ні відображає її участі в
даному спорі.

Просить скасувати ухвалу
господарського суду Житомирської
області від 13.05.2013 р. про передачу
справи за підсудністю та направити
справу №906/450/14 на новий розгляд до
господарського суду Житомирської
області.

Відзиву на апеляційну скаргу від ПАТ КБ
"Приватбанк" в особі Житомирської філії
ПАТ КБ "Приватбанк" та пояснень від
третьої особи ОСОБА_4 з приводу поданої
апеляційної скарги не надійшло, що
відповідно до ч.2 ст.96 ГПК України не
перешкоджає перегляду ухвали
місцевого господарського суду.

Сторони не скористалися правом участі
під час апеляційного перегляду справи
та не забезпечили явку своїх
представників у судове засідання
апеляційного господарського суду, хоча
про час та місце апеляційного
перегляду справи повідомлялись
заздалегідь та належним чином, на що
вказують зворотні повідомлення
відділення поштового зв'язку та реєстр
про відправку рекомендованої
кореспонденції (а.с. 69-74).

Разом з тим, ухвали про прийняття
апеляційних скарг до розгляду від ФОП
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 повернулись з
відміткою "за закінченням терміну
зберігання" та "за закінченням
встановленого строку зберігання"

Пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання. Пункт 3.9.1. вказаної
Постанови передбачає, що особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Як вбачається із матеріалів справи,
ухвала про прийняття скарги до
провадження від 29 травня 2014 року була
надіслана позивачу ФОП ОСОБА_2 та
третій особі - ОСОБА_4 на адресу,
зазначену в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (а.с. 21) , в позовній заяві та
апеляційній скарзі самим
апелянтом.(а.с.2, 57).

Тому, позивач ФОП ОСОБА_2 та третя особа
- ОСОБА_4 вважаються такими, що належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи судом.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки сторони належним чином
повідомлялись про час та місце
апеляційного перегляду справи,
враховуючи обмеженість строків
вирішення спору, явка сторін
обов'язковою не визнавалась, судова
колегія не вбачає підстав для
відкладення розгляду справи та визнала
за можливе розглянути справу у
відсутність представників сторін.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту з'ясування та
доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, дослідивши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженої ухвали,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга ФОП ОСОБА_2 не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09
листопада 2007 року між директором
Житомирської філії Київського ГРУ
"Приватбанк" та ФОП ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № МК 312-07,
за умовами якого Житомирська філія ПАТ
КБ "Приватбанк" надала, а ОСОБА_2 отримав
кредит у розмірі 384906 гривень зі сплатою
відсотків за користуванням кредитом у
розмірі 20% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.(п.4.1.) з
кінцевим терміном повернення 08
листопада 2012 року (п. 1.3).

Договір вступає в законну силу з
моменту його підписання двома
сторонами та діє до повного виконання
зобов'язань. (п. 7.1.)

Крім того, між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ
"Приватбанк" в особі директора
Житомирської філії ЗАТ КБ "Приватбанк"
укладено договір іпотеки від 14
листопада 2007 року, за умовами якого
іпотекодавець надає в іпотеку нерухоме
майно квартиру № 172, що знаходиться в м.
Житомирі по вул.. Домбровського, 86 (п.7
договору), в забезпечення виконання
зобов'язань ФОП ОСОБА_2 перед
іпотекодержателем, в силу чого
іпотекодержатель, має право в разі
невиконання позичальником зобов'язань,
забезпечених іпотекою, та (або)
невиконання іпотекодавцем зобов'язань
за цим договором, одержати задоволення
за рахунок переданого в іпотеку майна
переважно перед іншими кредиторами
позичальника та (або) іпотекодавця.
Договір діє до виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором та
всім додатковим угодам до нього (п.29
Договору)(а.с.10-12).

Вважаючи кредитний договір № МК312-07 від
09.11.2007р. таким, що укладений з
порушенням основних істотних умов та
договір іпотеки від 14.11.2007р., таким, що
не мав юридичної сили (оскільки мав би
існувати лише за обставин втрати чи
пошкодження майна), позивач звернувся
до суду про визнання їх недійсними.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
врахувати наступні положення чинного
законодавства України.

Порядок розмежування компетенції
стосовно розгляду справ між окремими
господарськими судами визначено у
статтях 15-17 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ГПК України
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні та розірванні
господарських договорів, справи у
спорах про визнання договорів
недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо.
Згідно з ч. 2 ст. 15 ГПК України справи у
спорах, що виникають при виконанні
господарських договорів та з інших
підстав, а також справи про визнання
недійсними актів розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням відповідача.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до умов кредитного
договору відповідач зобов'язався
надати кредитні кошти у сумі 384906грн. а
позивач - повернути кредит та
сплачувати відсотки і винагороди.

Отже, договір, який ФОП ОСОБА_2 просить
визнати недійсним, є двостороннім в
розумінні ч. ч. 2, 3 ст.626 Цивільного
кодексу України та є підставою для
виникнення у сторін взаємних
зустрічних зобов'язань.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується із висновком
місцевого господарського суду про те,
що підсудність спору у даній справі має
вирішуватись відповідно до загального
правила територіальної підсудності.

Згідно п.1.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29.05.13р., за загальним правилом,
закріпленим у частині першій статті 15
ГПК України, територіальна підсудність
господарським судам справ у спорах про
визнання договорів недійсними
визначається за місцезнаходженням
сторони, зобов'язаної за договором
здійснити на користь другої сторони
певні дії. Якщо зобов'язаною за
договором є кожна із сторін, справа
розглядається господарським судом за
місцезнаходженням відповідача.

Пунктом 1.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" унормовано, що
відповідно до чинного законодавства,
зокрема, Цивільного та Господарського
кодексів України, Законів України "Про
господарські товариства", "Про
акціонерні товариства", Про банки і
банківську діяльність", юридичні особи
для здійснення своїх функцій мають
право створювати філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи, які не є
юридичними особами.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 95 ЦК України, філією
є відокремлений підрозділ юридичної
особи, що розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює всі або
частину її функцій. Філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення.

Відповідно до п. 20.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
24.10.2011р. № 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" територіальна
підсудність справи за участю
відособленого підрозділу юридичної
особи визначається відповідно до вимог
статті 15 ГПК України за місцем
знаходження відособленого підрозділу,
якому надано право здійснювати
повноваження сторони від імені
юридичної особи. Cлід також
враховувати, що, оскільки відособлений
підрозділ юридичної особи діє у межах
наданих йому повноважень, то подання
позову за місцем знаходження цього
підрозділу правомірне лише тоді, коли
спір випливає саме з його діяльності. У
разі відсутності у відособленого
підрозділу відповідних повноважень
та/або коли спір не пов'язаний з
діяльністю цього підрозділу, позовні
матеріали або справа надсилаються за
підсудністю до господарського суду за
місцем знаходження юридичної особи.

Згідно з п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що коло
повноважень відокремленого підрозділу
юридичної особи стосовно здійснення у
господарському суді повноваження
сторони у справі від імені цієї особи
визначається установчими документами
останньої, положенням про відособлений
підрозділ, яке затверджено юридичною
особою, або довіреністю, виданою нею ж у
встановленому порядку керівникові
цього підрозділу. При цьому слід мати
на увазі, що стороною у справі є
юридична особа, від імені якої діє
відособлений підрозділ, і рішення
приймається саме стосовно
підприємства чи організації -
юридичної особи, але в особі її
відокремленого підрозділу.

Як вбачається з матеріалів справи,
09.11.2007р. між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 та Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк "ПриватБанк" в особі Філії
"Житомирське регіональне управління"
ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний
договір № МК 312-07, згідно з яким
позивачу було надано кредит у сумі 384906
гривень. Також між ОСОБА_4та Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк "ПриватБанк" в особі Філії
"Житомирське регіональне управління"
ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено договір
іпотеки від 14.11.2007р. А тому, й позов
заявлений саме до Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Приватбанк" в особі філії
"Житомирське регіональне управління"
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Приватбанк".

В той же час, як встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
відповідно до п. 1.4, п.п. 3.1.5 п.3.1
Положення про філію "Житомирське
регіональне управління ПАТ КБ
"Приватбанк", затвердженого рішенням
правління ПАТ КБ "Приватбанк",
оформленого протоколом №6 від 09.02.2012р.,
філія є відокремленим структурним
підрозділом ПАТ КБ "Приватбанк", не має
статусу юридичної особи і здійснює
свою діяльність від імені банку, в
межах повноважень наданих їй банком та
закріплених в цьому положенні. Філія
має право від імені банку звертатися з
позовами і заявами до суду; філія не має
права бути відповідачем (а.с. 35-39).

Відповідно до п. 1.7. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 № Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі коли позов
подано за місцем знаходження
відокремленого підрозділу відповідача
і судом з'ясовано відсутність у такого
підрозділу повноважень щодо
представництва юридичної особи, справа
згідно з частиною першою статті 17 ГПК
підлягає передачі за відповідною
територіальною підсудністю за
місцезнаходженням юридичної особи.

Отже, виходячи з наведеного, враховуючи
встановлені судом першої інстанції
факти відсутності у філії "Житоимрське
регіональне управління" Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Приватбанк" як статусу юридичної
особи, так і права бути відповідачем
від імені банку, приймаючи до уваги, що
даний позов заявлений саме до філії
"Житомирське регіональне управління"
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Приватбанк" (тобто,
філія є відповідачем у даній справі, що
суперечить із визначеними положенням
про неї правами), є вірним висновок суду
першої інстанції про правомірність
направлення матеріалів справи до
господарського суду Дніпропетровської
області.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, свідоцтвом
про державну реєстрацію юридичної
особи серії А01 №054809, довідкою з Єдиного
державного реєстру установ і
організацій місцезнаходженням ПАТ КБ
"Приватбанк" є м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, 50 (а.с.33-34).

Разом з тим, щодо посилання апелянта
про те, що судом першої інстанції було
оглянуто лише положення про філію
"Житомирське регіональне управління"
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Приватбанк" в
редакції, яка не підтверджена жодним
достовірним доказом, що вона є
останньою та діючою, судова колегія
зазначає наступне.

Згідно зі статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 цього Кодексу).

Відповідно до статті 36 Господарського
процесуального кодексу України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 2.2.
пункту 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від 26
грудня 2011 року № 18 копії, які видаються
органами державної влади України,
органами місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями та їх об'єднаннями усіх
форм власності, повинні бути
засвідчені з додержанням вимог пункту
5.27 Національного стандарту України
"Державна уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого
наказом Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 07.04.2003 N 55, а разі
якщо інструкціями з діловодства, які
діють у відповідних органах,
підприємствах, установах і
організаціях установлено додаткові
вимоги щодо оформлення копій, - також і
цих вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційної інстанції
відзначає, що місцевим господарським
судом правомірно було прийнято наявну
в матеріалах справи копію положення
про філію "Житомирське регіональне
управління" ПАТ "КБ "Приватбанк" в
якості належного та допустимого
доказу, оскільки відповідно до
перерахованих положень законодавства,
копія є належним чином засвідченою та у
суду першої інстанції не виникало
сумнівів щодо її чинності та
достовірності.

Виходячи із наведеного, суд
апеляційної інстанції погоджується із
висновком місцевого господарського
суду про направлення матеріалів даної
справи до господарського суду
Дніпропетровської області, з
урахуванням місцезнаходження ПАТ КБ
"Приватбанк".

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
коли кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
суд, оцінивши подані по справі докази
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування чи зміни ухвали
господарського суду Житомирської
області від 13 травня 2014 року у справі №
906/450/14.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105,106 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду
Житомирської області від 13 травня 2014
року у справі №906/450/14 залишити без змін,
а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Сініцина Л.М.

Суддя
Гудак А.В.