ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.06.2014
Справа № 905/2551/14

Суддя господарського суду Донецької
області Бойко І.А. при секретарі
судового засідання Буховець С.А.
розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна», м.
Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зав-Агро», Донецька
область, с. Єлизаветівка

про стягнення заборгованості у розмірі
183946,07 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Новікова Г.В. за
довіреністю №01 від 01.01.2014 р.

До господарського суду Донецької
області звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Фідленс-Україна», м. Київ з позовними
вимогами до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зав-Агро», Донецька
область, с. Єлизаветівка про стягнення
заборгованості в розмірі 183946,07 грн., а
саме 169452,80 основного боргу, 20% річних у
розмірі 8783,80 грн., пені у розмірі 5709,47
грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на невиконання
відповідачем умов договору поставки
№103-ЛГ від 12.12.2013р., видаткові накладні:
№ФИД00008582 від 20.12.2013р., №ФИД00000049 від
08.01.2014р., претензія №523 від 27.03.2014р.

06.05.2014 р. через канцелярію суду
представник відповідача надав відзив
на позовну заяву від 06.05.2014р., в якому
зазначив про часткову сплату основного
боргу у розмірі 20000,00 грн. та не визнає
вимоги позивача щодо стягнення
штрафних санкцій, також надав
клопотання про зменшення розміру пені.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, витребуваних
документів не представив. Про час, дату
та місце слухання справи був
повідомлений належним чином. Через
канцелярію суду надійшла телеграма
№НННН0951 від 30.05.2014р., в якій позивач
просить проводити розгляд справи без
участі представника позивача.

Розглянувши матеріали справи,
додатково надані документи,
господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

12.12.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна», м.
Київ (Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Зав-Агро»,
Донецька область, с. Єлизаветівка
(Покупець) був укладений договір
поставки № 103-ЛГ (надалі Договір),
відповідно до якого постачальник
зобов'язується продати Покупцю товар, а
саме: кормові добавки, білкові
вітамінно - мінеральні добавки,
комбікорми, замінники цільного молока,
ветеринарні препарати, спеціальні
добавки, елементи обладнання (надалі
-товар), а покупець зобов'язується
прийняти і оплатити товар в порядку,
визначеному умовами даного Договору.
Означений договір підписаний та
засвідчений печатками сторін.

Умовами п. 13.1. визначено, що договір
чинний з дати укладення до 31.12.2013р.

Відповідно до п. 2.1. договору ціни на
Товар наведені у специфікаціях та/або
рахунках-фактурах та включають
вартість доставки Товару Покупцю.

Оплата вартості Товару (партії Товару)
проводиться Покупцем відповідно до
умов цього пункту договору, якщо інші
умови оплати не будуть передбачені у
специфікації до договору:

Вартість Товару в розмірі 100 (сто) %
Покупець оплачує на умовах
відстрочення кінцевого розрахунку:
протягом 10 (десяти) календарних днів з
моменту отримання Товару Покупцем (п.
3.1., 3.1.1. до договору).

Відповідно п. 5.3. договору поставка
Товару здійснюється за
місцезнаходженням Покупця, або за
іншою адресою, вказаною у специфікації.

Згідно до п. 5.4. договору дата поставки:
дата отримання Товару Покупцем
(підписання товарної накладної його
представником).

За умов п. 5.6. договору приймання товару
здійснюється на складі Покупця по
кількості згідно товаротранспортних
та видаткових накладних, а по якості
згідно сертифікату якості
Постачальника.

Відповідно п. 5.9. договору здійснення
подальшого приймання Товару
здійснюється Покупцем лише за участю
уповноваженого представника
Постачальника.

За умов п. 6.1. договору право власності
переходить від Постачальника до
Покупця в момент отримання товару
Покупцем згідно встановлених
договором умов (базисів).

На виконання умов зазначеного договору
позивач поставив відповідачу
продукцію на загальну суму 179452,80 грн.

Факт поставки продукції та, відповідно,
факт її прийняття з боку відповідача
підтверджується видатковими
накладними: №ФИД00008582 від 20.12.2013р.,
№ФИД00000049 від 08.01.2014р., належним чином
засвідчені копії яких міститься у
матеріалах справи.

Означені видаткові накладні підписані
представниками відповідача за
довіреністю: №46 від 20.12.2013р., №1 від
08.01.2014р. та засвідчені печаткою на
підтвердження прийому товару.

Відповідачем було здійснено часткову
оплату отриманого товару, згідно
платіжних доручень: №259 від 20.03.2014 р. на
суму 10000,00 грн., №320 від 30.04.2014 р. на суму
20000,00 грн.

Господарський суд приймає до уваги, що
покупцем при отриманні товару не
подавалося жодних заперечень щодо
неналежності виконання постачальником
прийнятих за Договором зобов'язань з
поставки товару.

Оскільки суду не надано доказів
незгоди відповідача щодо належності
виконання позивачем прийнятих на себе
згідно Договору зобов'язань, не надано
доказів відмови від цього товару та
прийняття його у встановленому
порядку, суд дійшов висновку, що свої
зобов'язання позивач виконав у
відповідності з умовами Договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст.
526 Цивільного кодексу України. Так,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно умовам
договору та вимогам цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а у разі відсутності таких умов і вимог
- згідно звичаїв ділового обігу або
іншим вимогам, які звичайно ставляться.

За своєю правовою природою договір,
укладений між позивачем та
відповідачем, є договором поставки
продукції.

За приписами п.п.1,2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За умов п. 1 ст. 662 ЦК України продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 692 ЦК України визначає обов'язок
Покупця оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

В порушення умов договору, вимог
зазначених статей Цивільного та
Господарського кодексів України
відповідач оплатив товар не в повному
обсязі.

Відповідачем, згідно до наданих
належним чином засвідченої копії
платіжного доручення, наявних в
матеріалах справи, здійснено часткову
оплату за товар за договором №103-ЛГ від
12.12.2013р. у розмірі 20000,00 грн.

Таким чином, станом на дату подачі
позовної заяви, 15.04.2014 р., розмір
основного боргу становив 169452,80 грн.
Провадження в частині стягнення 20000,00
грн. основного боргу підлягає
припиненню в порядку п.1-1 ст. 80 ГПК
України у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

Згідно до наявних в матеріалах справи
акту звірки взаємних розрахунків
станом на період з 01.01.2014р. по 05.05.2014р.
підписаний та скріплений печаткою
представника відповідача становить
149452,80 грн.

Загальна сума заборгованості на час
розгляду справи становить 149452,80 грн.
основного боргу, тому зазначена сума
підлягає стягненню з останнього на
користь позивача.

Окрім суми основного боргу позивачем
заявлені вимоги про стягнення 20% річних
у розмірі 8783,80 грн. за періоди: з 31.12.2013 р.
по 19.03.2014 р., з 19.01.2014 р. по 09.04.2014 р.,
розраховані за кожною накладною,
відповідно до умов п. 9.3. договору та
приписів ст. 625 Цивільного кодексу
України.

У відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Умовами п. 9.3. договору у випадку
прострочення виконання грошових
зобов'язань по оплаті вартості Товару
Покупцем, або обов'язків
Постачальником, обумовлених цим
Договором, винна сторона сплачує на
користь іншій проценти за правомірне
користування грошовими коштами в
розмірі 20 (двадцять) процентів річних з
прострочення суми за весь час
прострочення (ст. 625 ЦК України).

Частиною 5 ст. 694 ЦК України передбачено,
що у разі, якщо покупець прострочив
оплату товару, на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати.

Договором купівлі-продажу може бути
передбачений обов'язок покупця
сплачувати проценти на суму, що
відповідає ціні товару, проданого в
кредит, починаючи від дня передання
товару продавцем.

Приписами ст. 536 ЦК України передбачено,
що за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Заявлені до стягнення розміри 20% річних
у розмірі 8783,80 грн. за періоди: з 31.12.2013 р.
по 19.03.2014 р., з 19.01.2014 р. по 09.04.2014 р.,
розраховані за кожною накладною, суд
перевірив на правильність розрахунку
та дійшов висновку про задоволення
вимог в цій частині.

Окрім суми основного боргу позивачем
заявлені вимоги про стягнення пені у
розмірі 5709,47 грн., відповідно до п.9.2.
Договору.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України передбачено, що господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Таким чином, необхідність використання
права на зменшення розміру штрафних
санкцій та розмір, до якого вони
підлягають зменшенню, Закон відносить
на розсуд суду.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011р.
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу
України, у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

З огляду на вищевикладене, якщо
порушення зобов'язання учасника
господарських відносин не потягло за
собою значні збитки для іншого
господарюючого суб'єкта, та враховуючи
фінансове становище боржника суд може
з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно п. 9.2. договору у разі
порушення стороною своїх обов'язків за
Договором, винна сторона сплачує на
користь іншої пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від загальної
вартості партії Товару, з поставки якої
відбулось порушення умов Договору, за
кожний день порушення виконання.
Неустойка нараховується по день
виконання зобов'язання (п.6 ст.232 ГК
України).

Враховуючи скрутне фінансове
становище відповідача, суд зменшує
розмір пені на 50% та стягує з
відповідача на користь позивача пеню у
розмірі 2854,74 грн.

В частині позовних вимог щодо
стягнення пені у розмірі 2854,73 грн., суд
відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору у
відповідності до ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, згідно ст.
ст. 526, 536, 549, 625, 627, 655, 662, 692, 693, 694, п.п.1, 2 ст.
712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193,
216-218, 230, 233 Господарського кодексу
України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 80, 82
- 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна», м.
Київ до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зав-Агро», Донецька
область, с. Єлизаветівка про стягнення
заборгованості в розмірі 183946,07 грн., а
саме 169452,80 основного боргу, 20% річних у
розмірі 8783,80 грн., пені у розмірі 5709,47
грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зав-Агро» (85651,
Донецька, c. Єлизаветівка, вул.
Радянська, б. 39-А, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фідленс-Україна»
(03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17, ) заборгованість у розмірі 149452,80
грн. основного боргу, 20% річних у
розмірі 8783,80 грн., пені у розмірі 2854,74
грн., судовий збір у розмірі 3221,83 грн.

В частині стягнення 20000,00 грн. основного
боргу припинити провадження.

В вимогах в частині стягнення пені у
розмірі 2854,73 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через
господарський суд Донецької області в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його прийняття

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
І.А. Бойко

Вик. Буховець С.А.

т.387-59-05