КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р. Справа№ 910/2252/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Тараба Н.В.

від відповідача - Комлик І.С.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Модне взуття» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 02.04.2014 року (суддя Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Модне взуття»

до Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк»

про про визнання недійсним
договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Модне взуття» звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про
визнання недійсним іпотечного
договору.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 02.04.2014 року в задоволенні
позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій вказує, що
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з`ясуванні обставин, що
мають значення для справи, а тому
просить суд скасувати рішення
Господарського суду м. Києва від 02.04.2014
року та постановити нове, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 року (з
урахуванням ухвали про виправлення
описки від 13.05.2014 року) колегією суддів
прийнято до провадження апеляційну
скаргу і призначено до розгляду на
10.06.2014 року.

Через відділ документального
забезпечення до суду від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він зазначає, що рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, а тому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва без змін.

Представник відповідача та позивача в
судове засідання з`явилися та надали
усні пояснення стосовно предмету
спору.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

11.07.2011 року між Закритим акціонерним
товариством «Модне взуття» та
Публічним акціонерним товариством
«Укрсоцбанк» був укладений іпотечний
договір.

Відповідно до умов договору
іпотекодавець передає в іпотеку
іпотекодержателю у якості
забезпечення виконання клієнтом
зобов'язань за основним зобов'язанням
наступне нерухоме майно: нежитлове
приміщення (літ. А-4, А), загальною площею
355,5 кв.м., яке складається з приміщення
№ 6 підвалу площею 153,5 кв.м., приміщення
№ 8 першого поверху площею 202,0 кв.м., що
знаходиться за адресою: Україна,
Запорізька обл., м. Запоріжжя, просп.
Металургів, буд. 14, що належить
іпотекодавцю на праві власності на
підставі договору № 122 купівлі-продажу
об'єкта права комунальної власності,
укладеного 03.06.2003 року між
іпотекодавцем та Управлінням у справах
приватизації Запорізької міської ради.

Позивач в позові та апеляційній скарзі
зазначає, що вказаний іпотечний
договір підлягає визнанню недійсним на
підставі того, що на момент укладення
оспорюваного іпотечного договору
Закрите акціонерне товариство «Модне
взуття» передало нежитлове приміщення
позивачу за передавальним актом
активів та зобов'язань від Закритого
акціонерного товариства "Модне взуття"
до його правонаступника Товариства з
обмеженою відповідальністю «Модне
взуття» станом на 10.06.2011 року,
затвердженим протоколом загальних
зборів акціонерів Закритого
акціонерного товариства «Модне
взуття» № 2 від 10.06.2011 року, а тому
Закрите акціонерне товариство «Модне
взуття» не мало необхідного обсягу
цивільної дієздатності на укладення
Іпотечного договору, так як на момент
його укладення ЗАТ «Модне взуття»
добровільно передало нежитлове
приміщення (предмет іпотеки за
іпотечним договором) своєму
правонаступнику - ТОВ «Модне взуття», а
отже іпотечний договір мав бути
укладений вже з правонаступником -
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Модне взуття»
(позивачем).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку», іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

В свою чергу, іпотекодавець - це особа,
яка передає в іпотеку нерухоме майно
для забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про іпотеку» іпотека виникає на
підставі договору, закону або рішення
суду. До іпотеки, яка виникає на
підставі закону або рішення суду,
застосовуються правила щодо іпотеки,
яка виникає на підставі договору, якщо
інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції було
встановлено, що протоколом загальних
зборів учасників Закритого
акціонерного товариства «Модне
взуття» № 1 від 06.04.2011 року прийнято
рішення про реорганізацію Закритого
акціонерного товариства «Модне
взуття» шляхом перетворення на
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Модне взуття».

В свою чергу, протоколом установчих
зборів засновників Товариства з
обмеженою відповідальністю «Модне
взуття» № 1 від 10.06.2011 року було
прийнято рішення про створення
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Модне взуття».

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Цивільного
кодексу України юридичною особою є
організація, створена і зареєстрована
у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 108 Цивільного кодексу
України перетворенням юридичної особи
є зміна її організаційно-правової
форми. У разі перетворення до нової
юридичної особи переходять усе майно,
усі права та обов'язки попередньої
юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Цивільного
кодексу України юридична особа є такою,
що припинилася, з дня внесення до
єдиного державного реєстру запису про
її припинення, а згідно з ч. 4 ст. 87
Цивільного кодексу України юридична
особа вважається створеною з дня її
державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»,
державною реєстрацією юридичних осіб
та фізичних осіб - підприємців є
засвідчення факту створення або
припинення юридичної особи,
засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»
встановлено, що відомості про юридичну
особу або фізичну особу - підприємця
включаються до Єдиного державного
реєстру шляхом внесення записів на
підставі відомостей з відповідних
реєстраційних карток та відомостей, що
надаються юридичними особами
державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно із законодавством
України.

Відповідно до ч. 17 ст. 37 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
перетворення вважається завершеним з
моменту державної реєстрації
новоутвореної юридичної особи та
державної реєстрації припинення
юридичної особи, що припиняється у
результаті перетворення.

Як вбачається з матеріалів справи,
господарським судом міста Києва був
здійснений запит до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців та отримано
спеціальний витяг, з якого вбачається,
що 03.10.2011 року до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців було внесено запис
про припинення Закритого акціонерного
товариства «Модне взуття» та внесено
запис про утворення ТОВ «Модне взуття».

Таким чином, станом на дату укладення
оспорюваного іпотечного договору
11.07.2011 року Закрите акціонерне
товариство «Модне взуття» припинено не
було, оскільки не було внесено
відповідного запису до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, а тому
товариство мало необхідний обсяг
цивільної дієздатності для укладення з
відповідачем іпотечного договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Господарського
кодексу України у разі перетворення
одного суб'єкта господарювання в інший
до новоутвореного суб'єкта
господарювання переходять усі майнові
права і обов'язки попереднього суб'єкта
господарювання.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 23 Закону України
«Про іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року № 11 «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
про відсутність підстав вважати, що
при укладенні іпотечного договору були
порушені умови чинного законодавства
України сторонами даного правочину, а
тому відсутні правові підстави для
визнання його недійсним.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та надані позивачами докази,
враховуючи вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно з`ясовано обставини справи,
винесено рішення у відповідності до
норм матеріального і процесуального
права, з повним з`ясування обставин, що
мають значення для справи, правомірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Модне взуття», а
тому апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Модне
взуття» не підлягає задоволенню.

Представником відповідача при
розгляді апеляційної скарги через
відділ документального забезпечення
до суду була подана заява про
накладення арешту на іпотечне майно,
відповідно до прохальної частини якої,
представник ПАТ «Укрсоцбанк» просив в
разі задоволення апеляційної скарги та
визнання недійсним іпотечного
договору накласти арешт на майно, що є
предметом іпотечного договору до
повного виконання своїх зобов`язань
ТОВ «Монарх Рітейл Україна» перед ПАТ
«Укрсоцбанк».

Враховуючи те, що колегією суддів в
задоволенні апеляційної скарги
відмовлено і іпотечний договір від
11.07.2011 року не визнаний недійсним,
підстави для розгляду вказаної вище
заяви відсутні.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Модне
взуття» залишається без задоволення,
судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Модне
взуття» залишити без задоволення,
рішення Господарського суду м. Києва
від 02.04.2014 року у справі № 910/2252/14- без
змін.

Матеріали справи № 910/2252/14 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов