ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2014 р. Справа № 926/491/14

За позовом Товариства з додатковою
відповідальністю "Інтер-А", м. Чернівці

до відповідачів: 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю "Боянівка
Імпекс ЛТД", м. Чернівці

2. Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк",
м. Київ

про визнання договору поруки
припиненим

Суддя Гурин М.О.

Представники:

від позивача - Купіна В.Ю., представник
за довіреністю від 27.11.2013 р.;

від відповідача 1 - Бурма С.В.,
представник за довіреністю від 14.03.2014
р.;

від відповідача 2 - Авдієнко О.А.,
представник за довіреністю від 03.04.2014 р.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з додатковою
відповідальністю "Інтер-А" звернулось з
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Боянівка Імпекс ЛТД"
та публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" про визнання договору
поруки припиненим.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 08.08.2008 р. між
товариством з додатковою
відповідальністю "Інтер-А", товариством
з обмеженою відповідальністю "Боянівка
Імпекс ЛТД" та публічним акціонерним
товариством "Укрсоцбанк" укладено
договір поруки №39, згідно якого ТДВ
"Інтер-А" зобов'язується перед ПАТ
"Укрсоцбанк" у повному обсязі солідарно
відповідати за виконання ТОВ "Боянівка
Імпекс ЛТД" зобов'язань щодо повернення
суми кредиту, сплати відсотків за
користування кредитом, а також
можливих штрафних санкцій, у розмірі та
у випадках передбачених Генеральним
договором №39. Однак, між ПАТ
"Укрсоцбанк" та ТОВ "Боянівка Імпекс
ЛТД" укладено договори №2 та №3 про
зміну умов Генерального договору №39,
яким збільшено відсоткову ставку за
користування кредитом з 13% на 14%, а в
подальшому з 14% на 15% річних в доларах
США. Зазначеними діями сторони
збільшували обсяг відповідальності
поручителя ТДВ "Інтер-А" за договором
поруки №39 без його згоди та без
належного повідомлення, в зв'язку з
вищезазначеним, позивач просить
визнати припиненим договір поруки № 39
від 08.08.2008 р. укладений між ТДВ "Інтер-А",
ТОВ "Боянівка Імпекс ЛТД" та ПАТ
"Укрсоцбанк".

Провадження у справі порушено ухвалою
господарського суду Чернівецької
області від 27.03.2014р., справу до розгляду
в судовому засіданні призначено на
10.04.2014 р.

На адресу господарського суду
Чернівецької області 06.05.2014 р. від
представника відповідача 2 надійшло
письмове заперечення на позовну заяву,
в якій зазначається, що позовна заява є
необґрунтованою, а тому просить в
задоволенні позову відмовити.

12.05.2014 р. представник позивача, через
канцелярію господарського суду
Чернівецької області, подав
витребувані згідно ухвали документи та
заяву про уточнення позовних вимог, в
якій зазначає, що в описовій частині
позовної заяви було допущено описку, а
саме: невірно вказано дату (20.07.2010 р.)
укладення договору №2 про зміну
Генерального договору №39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008 р.
який укладений 12.07.2010 р.

Розгляд справи неодноразово
відкладався, востаннє у судовому
засіданні 27.05.2014 р. оголошено перерву до
06.06.2014 р.

У судовому засіданні 06.06.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
задовольнити позов з підстав
зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача 1 не
заперечував проти задоволення позову.

Представники відповідача 2
заперечували проти задоволення позову
вказуючи на його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представників
сторін, матеріали справи, встановивши
фактичні обставини у справі, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги,
дослідивши та оцінивши в сукупності
надані докази, проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини між сторонами, суд
встановив таке.

08.08.2008 р. між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк" (правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк") як Кредитором, та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Боянівка Імпекс ЛТД",
як Позичальником, було укладено
генеральний договір №39 про здійснення
кредитування від 08.08.2008р., за яким
останньому було надано грошові кошти у
тимчасове користування в межах
максимального ліміту 3505150 доларів США
із відсотковою ставкою за користування
кредитом 18 відсотків річних в гривнях
та 13 відсотків річних в доларах США.

08.08.2008р. між АКБ "Укрсоцбанк", як
Кредитором, ТОВ "Боянівка Імпекс ЛТД",
як Позичальником та ТДВ "Інтер-А", як
Поручителем, укладено договір поруки
№39.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного
договору, Поручитель зобов'язався
перед Кредитором у повному обсязі
солідарно відповідати за виконання
Позичальником зобов'язань щодо
повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій, у
розмірі та у випадках, передбачених
Генеральним договором №39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008р. з
наступними додатковими договорами до
нього.

Пунктом 3.3.1. договору поруки №39 від
08.08.2008р. передбачено, що Кредитор
зобов'язаний, до моменту виконання
забезпеченого порукою зобов'язання, не
змінювати умов Договору кредиту без
попереднього письмового погодження
Поручителя.

Пункт 6.1. договору поруки №39 від 08.08.2008р.
встановлює, що усі повідомлення за цим
Договором будуть вважатись зробленими
належним чином, у випадку якщо вони
здійснені у письмовій формі та
надіслані рекомендованим листом,
кур'єром, телеграфом, або вручені
особисто за зазначеними адресами
сторін. Датою отримання таких
повідомлень буде вважатись дата їх
особистого вручення або дата поштового
штемпеля відділу зв'язку одержувача.

12.07.2010 р. між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ
"Боянівка Імпекс ЛТД" було укладено
договір №2 про зміну умов Генерального
договору №39 про здійснення
кредитування від 08.08.2008р., відповідно до
якого, сторони домовились змінити
відсоткову ставку за користування
кредитом з 13 відсотків річних в доларах
США на 14 відсотків в доларах США.

Доказів того, що Поручитель надав згоду
(погодження) на внесення зазначених
змін та доповнень до Генерального
договору №39 про здійснення
кредитування від 08.08.2008р. на виконання
вимог п.п. 3.3.1 та 6.1. договору поруки,
Позивачем на вимогу суду не надано. В
матеріалах справи такі докази
відсутні.

Про внесення змін та доповнень до
Генерального договору №39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008р. в
частині зміни відсоткових ставок за
користування кредитом позивач
дізнався із листа ТОВ "Боянівка Імпекс
ЛТД" №0051 від 14.03.2014р.

Доводи ПАТ "Укрсоцбанк" відносно того,
що позивачу - ТДВ "Інтер-А" було й раніше
відомо про внесення вказаних змін до
кредитного договору, оскільки
власником (засновником, учасником) обох
підприємств є одна ті таж сама особа,
судом не беруться до уваги з огляду на
таке.

Статтею 65 Господарського кодексу
України визначено, що власник здійснює
свої права щодо управління
підприємством безпосередньо або через
уповноважені ним органи відповідно до
статуту підприємства чи інших
установчих документів.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу
України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Судом встановлено, що договір поруки
№39 від 08.08.2008 року був укладений ТДВ
"Інтер-А" в особі директора Горди І.О.,
який, відповідно до відомостей Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців вважається
керівником та особою, уповноваженою
вчиняти юридично значимі дії від ТДВ
"Інтер-А" й на даний час. Слід зазначити,
що ТДВ "Інтер-А" володіє самостійною та
окремою від власних засновників
(учасників) право- та дієздатністю. При
цьому відсутні правові підстави для
ототожнення прав і обов'язків ТДВ
"Інтер-А" та ТОВ "Боянівка Імпекс ЛТД" за
ознакою належності часток в статутному
капіталі обох господарських товариств
одній фізичній особі, оскільки, в силу
установчих документів вказаних
юридичних осіб, поточне управління
діяльністю кожного з них здійснює не
засновник, а директор, який
призначається вищим органом
управління товариства. За таких
обставин відсутні правові підстави для
ствердження про те, що обізнаність
органів управління ТОВ "Боянівка
Імпекс ЛТД" в певних обставинах,
зокрема щодо укладення 12.07.2010р. між ПАТ
"Укрсоцбанк" та ТОВ "Боянівка Імпекс
ЛТД" договору №2 про зміну умов
Генерального договору №39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008р,
спричиняє обізнаність про це органів
управління ТДВ "Інтер-А".

Відповідач-1 не надав суду жодних
доказів повідомлення про укладенні
вказаного договору уповноважених на це
органів ТДВ "Інтер-А" та не навів
доводів в підтвердження тверджень про
їх обізнаність в цьому. Відповідно,
немає підстав стверджувати, що
позивачу до 14.03.2014р. було відомо про
внесення вказаних вище змін до
кредитного договору. Сторонами
судового процесу таких доказів суду не
надано.

30.12.2010р. між АКБ "Укрсоцбанк" та ТОВ
"Боянівка Імпекс ЛТД" укладено договір
№3 про зміну умов Додаткового договору
про надання відновлювальної кредитної
лінії №2 від 08.08.2008 року до генерального
договору №39 про здійснення
кредитування №39 від 08.08.2008р. та змінено
відсоткову ставку в доларах США за
користування кредитом з 14 відсотків на
13 відсотків річних.

Таким чином, річна відсоткова ставка за
користування кредитом зросла, у період
з 13.07.2010р. по 30.12.2010р., на 1 відсоток,
відповідно це призвело до збільшення
обсягу відповідальності поручителя -
ТДВ "Інтер-А".

Згідно розрахунку наданого позивачем,
сума, на яку збільшилась
відповідальність поручителя ТДВ
"Інтер-А", за вказаний період становить
16396,26 доларів США.

Посилання ПАТ "Укрсоцбанк" на пункти 1.1.
та 1.2. договору поруки не може бути
прийнято судом до уваги, оскільки
зазначена в договорі поруки умова про
розповсюдження на поручителя обставин,
що виникають із Кредитного договору,
при внесенні до нього змін, не звільняє
сторони основного зобов'язання від
узгодження цих змін із поручителем,
адже договором поруки (п. 3.3.1.)
передбачено, що такі зміни проводяться
за попереднім письмовим погодженням
Поручителя та докази такого узгодження
відсутні.

Відповідно до ст. 345 Господарського
кодексу України, кредитні операції
полягають у розміщенні банками від
свого імені, на власних умовах та на
власний ризик залучених коштів
юридичних осіб (позичальників) та
громадян. Кредитними визнаються
банківські операції, визначені як такі
законом про банки і банківську
діяльність.

Кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу
України, передбачено, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтями 546 та 548 Цивільного кодексу
України, визначено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 553 Цивільного кодексу
України, за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Частиною 1 ст. 559 Цивільного кодексу
України, передбачено, що порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу
України, способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 20 Господарського
кодексу України, якою визначено
способи захисту прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів.

Стаття 20 Господарського кодексу
України встановлює, що права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

В статті 16 Цивільного кодексу України
дійсно визначено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Спосіб захисту, не передбачений в
Цивільному кодексі України, має бути
встановлений договором або законом.

У випадку невизнання кредитором права
поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559
Цивільного кодексу України на
припинення зобов'язання за договором
поруки, таке право підлягає захисту
судом за позовом поручителя шляхом
визнання його права на підставі п. 1 ч. 2
ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідна правова позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 21 травня 2012 року (справа №6-20цс11).

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної у
постанові від 20.02.2013 р. № 6-172цс12, до
припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Доводи ТДВ "Укрсоцбанк" щодо зменшення
загалом обсягу відповідальності
поручителя, у зв'язку із внесеними до
кредитного договору змінами після
12.07.2010р., судом не беруться до уваги,
оскільки дані зміни не є наслідком
внесених 12.07.2010 року сторонами змін до
кредитного договору, такі правочини не
є взаємопов'язаними, тобто сторони не
мали на меті усунути, допущенні
порушення прав та інтересів
поручителя. Зміна ж забезпеченого
порукою зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя, призводить до припинення
поруки, незалежно від внесених в
подальшому сторонами змін до
забезпеченого порукою зобов'язання, в
частині зменшення обсягу
відповідальності - зміни відсоткових
ставок за користування кредитом.

За приписами статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. (ст. 34 ГПК України).

При вирішення даного спору судом
приймається до уваги те, що під
належністю доказу розуміється
наявність об'єктивного зв'язку між
змістом судових доказів і фактами, що є
об'єктом судового дослідження.
Належними слід визнавати докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Виходячи із змісту ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Судом з достовірністю встановлено, що
відповідачі в порушення умов договору
поруки, без згоди поручителя, внесли
зміни до кредитного договору про зміну
зобов'язання, зокрема зміну
відсоткової ставки за користування
кредитом, що призвело до збільшення
обсягу відповідальності як боржника,
так і поручителя у зв'язку з чим, суд
вважає що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин.

Судові витрати покласти на
відповідачів з вини яких спір
безпідставно доведено до вирішення в
судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 44, 49, 75, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати припиненим з 12.07.2010 р.
договір поруки №39 від 08.08.2008 р.
укладений між товариством з додатковою
відповідальністю "Інтер-А", товариством
з обмеженою відповідальністю "Боянівка
Імпекс ЛТД" та публічним акціонерним
товариством "Укрсоцбанк".

3. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю "Боянівка
Імпекс ЛТД" (58009, м. Чернівці, вул.
Миколаївська, 36-Н, код 31620929) на користь
товариством з додатковою
відповідальністю "Інтер-А" (58009, м.
Чернівці, вул. Миколаївська, 36-Н, код
30311635) 609,00 грн. судового збору.

4. Стягнути з публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
(03150, м. київ, вул. Ковпака, 29, код 00039019) на
користь товариством з додатковою
відповідальністю "Інтер-А" (58009, м.
Чернівці, вул. Миколаївська, 36-Н, код
30311635) 609,00 грн. судового збору.

5. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

За згодою представників сторін в
судовому засіданні 06.06.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Оформлене у відповідності до
вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України
рішення підписане 11.06.2014 року.

Суддя
М.О. Гурин