ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014
Справа № 917/655/14

за позовом Прокурора Козельщинського
району Полтавської області, вул.
Радянська, 90/6, смт. Козельщина, 39100
в інтересах держави в особі
Міністерства аграрної політики
України, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001 в
особі Українського державного фонду
підтримки фермерських господарств,
вул. Олени Теліги, 8, кімн. 58-А, 59, м. Київ,
04112 в особі Полтавського відділення,
вул. Міщенка, 2, кімн. 69, 45, м. Полтава, 36011

до Селянського (фермерського)
господарства "Ярмо", с. Булахи,
Козельщинський р-н, Полтавська обл., 39143

про стягнення 63 420,64 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники:

від позивача (Українського державного
фонду підтримки фермерських
господарств в особі Полтавського
відділення) : Віхоть Н.В., довіреність №
10 від 15.01.2014 р.;

від позивача (Міністерства аграрної
політики України) : не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

від прокуратури : Деряга О.Ю.,
посвідчення № 020634 від 02.09.2013 р..

03.06.2014 р. у судовому засіданні
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення, залучено її до
матеріалів справи та повідомлено про
термін виготовлення повного тексту
судового рішення.

Суть спору : розглядається позовна
заява Прокурора Козельщинського
району Полтавської області в
інтересах держави в особі Міністерства
аграрної політики України в особі
Українського державного фонду
підтримки фермерських господарств в
особі Полтавського відділення про
стягнення з Селянського (фермерського)
господарства "Ярмо" 63 420,64 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 15.12.2008 р. між Українським
державним фондом підтримки
фермерських господарств в особі
Полтавського відділення та
відповідачем договору № 27 про надання
фінансової підтримки (допомоги)
фермерському господарству, з яких : 60
000,00 грн. основний борг, 3 342,74 грн. пеня,
77,90 грн. інфляційні втрати.

Позивач - Міністерство аграрної
політики України - представництво у
судове засідання не забезпечив,
відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" був належним чином та
завчасно повідомлений про дату, час і
місце проведення судового засідання.
Останній надіслав суду лист № 31-4/216 від
30.04.2014 р. ( вх. № 5961 від 12.05.2014 р.) в якому
повідомляє суд про підтримання ним
позову поданого Прокурором
Козельщинського району Полтавської
області в інтересах держави в його
особі та просить суд здійснити розгляд
даної справи за відсутності його
представників.

Відповідач представництво у судове
засідання вдруге не забезпечив,
відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" був належним чином та
завчасно повідомлений про дату, час і
місце проведення судових засідань, а
також про покладені на нього обов'язки,
про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, закінчення встановленого ст. 69
ГПК України строку вирішення спору,
відсутність клопотання щодо
продовження строку вирішення спору,
суд не оцінює вказану обставину як
підставу для подальшого відкладення
розгляду справи. Спір розглядається за
наявними матеріалами відповідно до ст.
75 ГПК України.

Прокурор Козельщинського району
Полтавської області надав суду заяви №
101-110-14 від 05.05.2014 р. (вх. № 5760 від 05.05.2014 р.)
та № 101-110-14 від 05.05.2014 р. (вх. № 5997 від
12.05.2014 р.) про припинення провадження у
справі в частині вимог щодо стягнення з
відповідача 10 000,00 грн.
основного боргу з огляду на сплату ним
30.04.2014 р. даної суми. Позивач -
Український державний фонд підтримки
фермерських господарств в особі
Полтавського відділення підтримав
дане клопотання у поясненні № 112 від
05.06.2014 р. (вх. № 5790 від 06.05.2014 р.), в додатки
до якого залучив копію відповідної
банківської виписки.

Вирішення цих клопотань було
відкладено ухвалою суду від 06.05.2014 р. до
прийняття рішення у справі.

Прокурор Козельщинського району
Полтавської області та Український
державний фонд підтримки фермерських
господарств в особі Полтавського
відділення надали суду заяви № 101-110-14
від 15.05.2014 р. (вх. № 6317 від 19.05.2014 р.) та,
відповідно, № 119 від 26.05.2014 р. (вх. № 7076
від 03.06.2014 р., згідно яких відмовляються
від заяв про часткове припинення
провадження у справі.

Прокурор Козельщинського району
Полтавської області надав суду заяву №
101-110-14 від 14.05.2014 р. (вх. № 6312 від 19.05.2014 р.)
про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача 42 139,64 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 15.12.2008 р. між Українським
державним фондом підтримки
фермерських господарств в особі
Полтавського відділення та
відповідачем договору № 27 про надання
фінансової підтримки (допомоги)
фермерському господарству, з яких : 40
000,00 грн. основний борг, 1 819,73 грн. пеня,
319,91 грн. інфляційні втрати.

Позивач - Український державний фонд
підтримки фермерських господарств в
особі Полтавського відділення - надав
суду заяву № 119 від 26.05.2014 р. (вх. № 7076 від
03.06.2014 р.) про зменшення позовних вимог і
відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача 42 139,64 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 15.12.2008 р. між Українським
державним фондом підтримки
фермерських господарств в особі
Полтавського відділення та
відповідачем договору № 27 про надання
фінансової підтримки (допомоги)
фермерському господарству, з яких : 40
000,00 грн. основний борг, 1 819,73 грн. пеня,
319,91 грн. інфляційні втрати.

За приписами ст. 22, ст. 29 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі зменшити розмір позовних вимог,
прокурор, який бере участь у справі,
несе обов'язки і користується правами
сторони, крім права на укладення
мирової угоди. Оскільки вказані заяви
вчинені з дотриманням відповідних
процесуальних норм, суд приймає їх до
розгляду в даному позовному
провадженні. Спір розглядається в
межах предмету позову в редакції
прийнятих судом вищевказаних заяв.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та прокуратури, оцінивши
надані докази, суд,

встановив :

15.12.2008 р. між Українським державним
фондом підтримки фермерських
господарств та Селянським
(фермерським) господарством "Ярмо" було
укладено договір № 27 про надання
фінансової підтримки (допомоги)
фермерському господарству
(далі-Договір).

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне :

- Український державний фонд підтримки
фермерських господарств в особі
Полтавського відділення
зобов'язується надати фінансову
підтримку (допомогу) на поворотній
основі в сумі 100 000,00 грн., але
не понад обсягу бюджетних асигнувань,
доведених на поточний рік, а селянське
(фермерське) господарство "Ярмо"
зобов'язується використати за цільовим
призначенням і повернути фінансову
підтримку (допомогу) у визначений даним
договором строк (п. 1 Договору);

- селянське (фермерське) господарство
"Ярмо" зобов'язане повернути кошти
фінансової підтримки (допомоги) на
поворотній основі до Державного
бюджету України згідно з встановленим
графіком : до 15.12.2009 р. в сумі 20 000,00 грн.,
до 15.12.2010 р. в сумі 20 000,00 грн., до
15.12.2011 р. в сумі 20 000,00 грн., до 15.12.2012 р. в
сумі 20 000,00 грн. та до 15.12.2013 р. в сумі
20 000,00 грн. (п. 3.4.2 Договору);

- відповідно до чинного законодавства
України у випадку прострочення терміну
виконання зобов'язання по поверненню
коштів фінансової підтримки (допомоги)
державному бюджету України фермерське
господарство зобов'язане сплатити суму
заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення. За несвоєчасне
повернення коштів фінансової
підтримки (допомоги) фермерське
господарство сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу (п. 5.1 та п. 5.2
Договору);

- цей договір набирає чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін і діє до повного
повернення селянським (фермерським)
господарством коштів фінансової
підтримки (допомоги) та повного
виконання ним будь-яких інших грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором (п. 7.1 та п. 7.2 Договору).

Факт виконання позивачем договірних
зобов'язань з надання відповідачу
фінансової підтримки (допомоги) на
поворотній основі в сумі 100 000,00 грн.
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією платіжного доручення №
1160 від 19.12.2008 р. (а.с. 19).

В порушення умов Договору відповідач
не здійснив своєчасного повернення
фінансової підтримки (допомоги).

З огляду на викладене, позивач
звертався до відповідача з вимогою № 34
(вих. № 53 від 30.01.2014 р.), відповідно до
якої вимагав від відповідача негайно
погасити заборгованість у розмірі 63
420,64 грн. (в т.ч. : 60 000,00 грн. основна
заборгованість, 3 342,74 грн. пені та 77,90
грн. інфляційні нарахування .

За даними позивача на момент звернення
з даним позовом до суду останній не
виконав зобов'язань щодо повернення
коштів фінансової підтримки (допомоги)
в сумі 40 000,00 грн. (які останній повинен
був сплатити до 15.12.2012 р. в сумі 20 000,00
грн. та до 15.12.2013 р. в сумі 20
000,00 грн.). Дана обставина
підтверджується наявним у матеріалах
справи розрахунком суми боргу станом
на 30.01.2014 р..

Вважаючи права та інтереси держави
порушеними, прокурор Козельщинського
району Полтавської області з метою їх
захисту звернувся до суду в особі
Міністерства аграрної політики
України в особі Українського
державного фонду підтримки
фермерських господарств в особі
Полтавського відділення з позовом (з
урахуванням прийнятих судом до
розгляду в даному провадженні заяв про
зменшення розміру позовних вимог) про
стягнення з відповідача 42 139,64 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 15.12.2008 р. між Українським
державним фондом підтримки
фермерських господарств в особі
Полтавського відділення та
відповідачем договору № 27 про надання
фінансової підтримки (допомоги)
фермерському господарству, з яких : 40
000,00 грн. основний борг (в тому числі 20
000,00 грн. фінансової допомоги, яку
відповідач повинен був повернути до
15.12.12 р. та 20 000,00 грн. фінансової
допомоги, яку відповідач повинен був
повернути до 15.12.12 р.), 1 819,73 грн. пеня,
319,91 грн. інфляційні втрати.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Правочин за приписами ст. 204
Цивільного кодексу України є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного
кодексу України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного
договору, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини по
договору позики.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до п. 1 ст. 1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. У
відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надавши відповідачу кошти у
розмірі 100 000,00 грн., належним чином
виконав зобов'язання за вищезазначеним
Договором. Відповідач в порушення
прийнятих на себе зобов'язань за
вказаним Договором та приписів ст. 1049
Цивільного кодексу України не повернув
кошти в розмірі 40 000,00 грн. у встановлені
у Договорі строки, а саме :
20 000,00 грн. в строк до 15.12.2012 р. та 20 000,00
грн. в строк до 15.12.2013 р., заборгованість
останнього на момент винесення даного
рішення складає 40 000,00 грн.. Дана
обставина відповідачем не спростована.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 40 000,00 грн. позовні вимоги
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому в цій частині
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Після проведення перевірки наданого
позивачем розрахунку позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 319,91
грн. інфляційних втрат за період з
16.02.2012 р. по січень 2014 р. суд визнає їх
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню (розрахунок здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5" та залучено до
матеріалів справи).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.
548 Цивільного кодексу України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.
Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549
Цивільного кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України. Положеннями ст.
216 Господарського кодексу України, ч. 1
ст. 218 Господарського кодексу України
також визначено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Пунктом 4
ст. 231 Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Пунктом 5.2 Договору визначено, що за
несвоєчасне повернення коштів
фінансової підтримки (допомоги)
відповідач сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996
р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (із змінами) розмір пені за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 1 819,73 грн. пені за період з
15.12.2012 р. по 09.06.2013 р. та з 15.12.2013 р. по
30.01.2014 р. (з урахуванням визначених
договором моментів повернення
поворотної фінансової допомоги), суд
прийшов до висновку, що заявлений
розмір пені відповідає вимогам
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (розрахунок суми пені
здійснено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи будь-яких
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

Судом досліджено, серед іншого, рішення
господарського суду Полтавської
області від 20.12.2012 р. у справі № 18/2064/12 -
за позовом Прокурора Козельщинського
району Полтавської області в
інтересах держави в особі Українського
державного фонду підтримки
фермерських господарств в особі
Полтавського відділення про стягнення
з Селянського (фермерського)
господарства "Ярмо" 24 248,84 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 15.12.2008 р. між Українським
державним фондом підтримки
фермерських господарств в особі
Полтавського відділення та
відповідачем договору № 27 про надання
фінансової підтримки (допомоги)
фермерському господарству, з яких : 20
000,00 грн. основний борг, 1 743,84 грн. пеня, 2
505,00 грн. інфляційні втрати.

За викладеного, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 40 000,00 грн.
основного боргу, 1 819,73 грн. пені
та 319,91 грн. інфляційних втрат
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Селянського (фермерського)
господарства "Ярмо" (с. Булахи,
Козельщинський район, Полтавська
область, 39143) ідентифікаційний код
юридичної особи 31461338, Банк :
Козельщинське відділення Полтавського
ГРУ "Приват-банк", МФО 331401, р/р 3566)
на користь держави в особі
Українського державного фонду
підтримки фермерських господарств в
особі Полтавського відділення фонду
(вул. Міщенка, 2, кімн. 69, 45, м. Полтава, 36011)
на р/р 0777 в УДК
в Полтавському районі,
ідентифікаційний код юридичної особи
13934566, МФО 831019, призначення платежу :
ідентифікаційний код юридичної особи
фермерського господарства, *101;
(повернення коштів державної підтримки
на умовах повернення) 42 139,64 грн. коштів
поворотної фінансової допомоги, які
складаються з : простроченої
заборгованості перед бюджетом у сумі 40
000,00 грн., 1 819,73 пені та 319,91 грн.
інфляційних нарахувань.

Видати наказ з набранням чинності цим
рішенням.

Повне рішення складене 10.06.2014 р..

Суддя

О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.