ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" червня 2014 р.Справа № 916/1390/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ";

До відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛАНЖЕРОН і К"

про стягнення 559967,4 грн.;

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Від позивача: Шаркова Н.Р. - довіреність;
Ткач О.С. - довіреність;

Від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні 10.06.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: Шаркова Н.Р. - довіреність;

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ"
звернулось до суду з позовною заявою до
відповідача, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЛАНЖЕРОН і К" про
стягнення заборгованості за договором
в сумі 559967,4 грн., яка складається з
основного боргу в сумі 345080,36грн.,
3%річних в розмірі 5552,54грн., пені в сумі
20620,22грн., інфляційних витрат в розмірі
5882,28грн., вартості втраченої зворотної
тари в сумі 45708грн. та штрафу за
прострочу повернення зворотної тари в
розмірі 137124грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 11.04.2014р. було порушено
провадження по справі №916/1390/14

Відповідач у засідання суду не
з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про місце та дату
засідання, що підтверджується наявним
в матеріалах справи поштовими
повідомленнями від 30.04.2014р., 16.05.2014р. та
від 30.05.2014р.

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 10.06.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив.

01 липня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ"
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "ЛАНЖЕРОН і
К" (Покупець) був укладений договір
поставки №01-2013 (далі - договір).

Пунктом 10.1 договору передбачено, що
даний договір набирає чинності з
01.07.2013р. і діє до 31.12.2013р. включно, а в
частині здійснення розрахунків та
стягнення штрафних санкції за
порушення зобов'язань по даному
договору, що було вчинено в період дії
договору - до моменту повного виконання
сторонами своїх зобов'язань та
вирішення спірних питань.

Згідно п.1.1 договору, Постачальник
зобов'язується виготовити та поставити
(передати) у власність Покупця, а
Покупець - прийняти та оплатити на
умовах даного договору непродовольчу
продукцію, а саме склопляшку різного
типу та різною ємністю (далі - товар).

Типи, ємність, кількість та вартість
склопляшок, які Постачальник
зобов'язався поставляти на користь
Покупця, були визначені підписаними
сторонами специфікаціями №1 та №2 від
01.07.2013 року.

Розділом 3 передбачені умови поставки
товару. Так, відповідно п.3.1 договору,
поставка товару згідно договору
здійснюється окремими партіями
впродовж всього терміну дії договору.
Об'єм кожної партії товару
визначається на умовах згідно пункту 3.4
даного договору. Постачальник здійснює
виготовлення та відвантаження товару
згідно погодженої сторонами письмової
заяви. Заявка надсилається покупцем
через електроні засоби зв'язку чи по
факсу на кожен місяць не пізніше, ніж за
30-ть днів до першого числа місяця в
якому має бути відвантаження товару
(п.3.2 договору). Поставка склопляшки
здійснюється в транспортних пакетах
автомобільним та залізничним
транспортом (реквізити узгоджуються
додатково) на умовах DDU - склад Покупця
Одеська область, Раздельнянський
район, смт. Лиманське, вул. Леніна, 58
згідно міжнародних правил
інтерпретації комерційних термінів
„Інкотермс" в редакції 2000 року (п.3.5
договору). Датою поставки товару
вважалася дата його передачі в
розпорядження покупця або перевізника
(дата на штемпелі залізничної
накладної або дата видаткових,
товаротранспортних накладних на
отримання товару автомобільним
транспортом) (п.3.6 договору). Передача
товару оформляється відповідними
видатковими, товаротранспортними та
податковими накладними,
товаросупровідними документами (п.3.8
договору). Перехід права власності та
ризиків на склопляшки відбувається в
момент їх фактичної передачі товару
покупцю та оформлення відповідних
документів (п.3.9 договору).

Відповідно до п.5.1. договору, склопляшки
поставлялися на адресу покупця
упакованими в транспортні пакети на
стандартних дерев'яних піддонах
можливо за допомогою поліпропіленових
прокладок та дерев'яних рамок. Згідно з
п.5.3. указаного договору дерев'яні
піддони, поліпропіленові прокладки (за
наявності) та дерев'яні рамки (за
наявності) є зворотною тарою, які
повинні повертатись за рахунок
постачальника в 30-денний термін з
моменту поставки товару згідно Правил
застосування, обігу і повернення
засобів упаковки багаторазового
використання на Україні та Правил
повторного використання дерев'яної,
картонної тари та паперових мішків
(затверджені відповідно до постанови
КМУ від 04.04.1992р. наказом Міністерства
державних ресурсів України від 16.06.1992
року № 15.).

При цьому, відповідно п.5.3. договору,
сторони договору домовились, що
вартість тари у разі виникнення
необхідності компенсації її повної
вартості у разі її непридатності для
подальшого використання складає: за
один піддон - 65 грн. без ПДВ, за одну
пакувальну поліпропіленову
прокладинку - 38 грн. без ПДВ, за одну
дерев'яну рамку - 12 грн. без ПДВ.

Як встановлено судом, 01 липня 2013 року
відповідач звернувся до позивача з
заявкою на поставку пляшки „Ланжерон"
із зеленого скла в кількості 250000 штук
та пляшки „Ланжерон" із прозорого скла
в кількості 250000 штук.

Позивач вказує, що на виконання умов
договору та заявки ТОВ «ЛАНЖЕРОН І К»
ним протягом липня - жовтня 2013 року було
поставлено на користь відповідача
склопляшки в кількості 132834 (сто
тридцять дві тисячі вісімсот тридцять
чотири) штук на загальну суму 350580,36 грн.,
що підтверджується видатковими та
податковими накладеними, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Крім того позивач зазначає, що весь
товар, що був поставлений на адресу
відповідача на підставі договору був
прийнятий уповноваженою відповідачем
особою ОСОБА_3 на підставі довіреностей
на отримання товарно-матеріальних
цінностей 12 ААГ №984249 від 18.07.2013 року, 12
ААГ №984282 від 19.08.2013 року, 12 ААД №642608 від
05.10.2013 року, 12 ААД №642634 від 10.11.2013 року.
Доставка товару на адресу відповідача
здійснювалась автомобільним
транспортом на підставі
товарно-транспортних накладних 10ААВ
№939620 від 05.07.2013 року, 10ААВ №938723 від
12.07.2013 року, 10ААВ №937667 від 07.08.2013 року,
10ААВ №939587 від 25.09.2013 року, 10ААВ №740912 від
25.10.2013 року.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що
покупець здійснює оплату за
поставлений товар на протязі 30
(тридцяти) календарних днів з моменту
отримання відповідної партії товару та
належним чином оформлених
товаросупровідних документів, у тому
числі і документів, які підтверджують
якість відповідної партії товару,
згідно рахунку постачальника шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок постачальника.

Втім відповідач, як вказує позивач,
свої грошові зобов'язання за договором
поставки належним чином та в повному
обсязі не виконав, сплатив лише 5500грн, в
зв'язку з чим у нього утворилась
заборгованість за отриманий товар в
розмірі 345080,36грн.

Крім того позивач вказує, що зазначена
кількість пляшок була поставлена
відповідачу за допомогою 130 (ста
тридцяти) піддонів та 780 (семиста
вісімдесяти) поліпропіленових
прокладок (гофрованих листів), які, на
порушення умов договору, до цього часу
на адресу позивача повернуті не були ,
їх вартість не сплачена.

08.04.2014р. позивач звернувся до
відповідача з вимогою негайного
повернення поставленої на адресу
останнього зворотної тари, а у випадку
її неповернення сплати її вартості на
підставі виставленого ТОВ „ГЛАССРАЙЗ»
рахунку. Проте, зазначена вимога була
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення.

Посилаючись на порушення відповідачем
взятих на себе грошових зобов'язання за
договором № 01-2013 від 01.07.2013р. щодо
розрахунку за отриманий товар, змусило
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ"
звернутись до господарського суду
Одеської області з позовом за захистом
свого порушеного права.

Дослідивши в сукупності всі обставини
та матеріали справи, проаналізувавши
норми чинного законодавства, що
регулюють спірні відносини, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Відповідно ст.. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних
вимогах звичайно ставляться.

Статтю 712 ЦК України передбачено, що
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Водночас вимогами ч.2 ст.712 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін

Статтею 626 Цивільного кодексу України
передбачено що, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України
обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент: вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частина 1 статті 692 ЦК України
встановлює, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості за договором № 01-2013 від
01.07.2013р. в сумі 345080,36грн. є
обґрунтованими та такими що підлягають
задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про
стягнення з відповідача пені в розмірі
20620,22грн, 3%річних в розмірі 5552,54грн. та
інфляційних витрат в розмірі 5882,28грн..

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1
ст.611 Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки
-грошової суми, яку боржник повинен
сплатити кредиторові у рази порушення
ним зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання. При цьому,
відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений ст.1
вказаного Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що за у
разі порушення покупцем строків
оплати, передбачених п.4.1 договору,
покупець сплачує постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період за який
сплачується пеня.

Розглянувши здійснений позивачем
розрахунок суми пені, господарський
суд відзначає його правильність та
обґрунтованість, у зв'язку з чим
позовна вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" в частині
стягнення з відповідача пені в сумі
20620,22грн. за порушення грошових
зобов'язань за договором №01-2013 від
01.07.2012р. підлягають задоволенню

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" передбачене
законом право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові... Тієї ж позиції
дотримується ВСУ у постановах від
04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по
справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від
16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем, в зв'язку з невиконанням
відповідачем умов договору нараховано
3%річних в сумі 5552,54грн. та інфляційних
витрат в розмірі 5882,28грн.. Розглянувши
здійсненні позивачем розрахунки сум 3%
річних та інфляційних витрат
господарський суд відзначає їх
правильність та обґрунтованість, у
зв'язку з чим позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 3%річних в сумі
5552,54грн. та інфляційних витрат в
розмірі 5882,28грн.. за порушення
зобов'язань за договором поставки
підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги, щодо
стягнення з відповідача вартості
втраченої зворотної тари в сумі 45708грн.
та штрафу за прострочу повернення
зворотної тари в розмірі 137124грн.

Так, згідно з п.95 Правил застосування,
обігу і повернення засобів упаковки
багаторазового використання,
затверджених наказом Міністерства
державних ресурсів України від 16.06.1992р.
№15 за прострочку повернення засобів
упаковки багаторазового використання
більше ніж 15 днів покупець (одержувач)
таких засобів сплачує на користь
постачальника штраф в розмірі 300%
придбання цих засобів.

Як вже було указано вище, сторони
домовились, що ціною придбання одного
піддону є 65 грн. без ПДВ (відповідно з
ПДВ 78 грн.), а однієї пакувальної
поліпропіленової прокладинки (листа
гофрованого) є 38 грн. без ПДВ
(відповідно з ПДВ 45,6 грн.).

Як встановлено судом пляшки, які
поставлялися відповідачу протягом
липня - жовтня 2013 року, були поставлені
за допомогою 130 (ста тридцяти) піддонів
та 780 (семиста вісімдесяти)
поліпропіленових прокладок
(гофрованих листів), які, на порушення
умов договору, до цього часу на адресу
позивача повернуті не були , їх
вартість не сплачена.

При цьому вартість поставлених на
адресу Відповідача піддонів складає
10140 грн. з ПДВ 78грн. х 130 штук), а вартість
поліпропіленових прокладок
(гофрованих листів) складає 35568 грн. з
ПДВ (45,6грн. грн. х 780 штук).

Оскільки прострочення повернення
засобів упаковки багаторазового
використання склала більше ніж 15 днів,
позовна вимога про стягнення з
відповідача штрафу за прострочу
повернення зворотної тари в розмірі
137124грн. ((10140 грн. + 35568 грн.) х 300%) підлягає
задоволенню.

Відповідно до п.95 Правил застосування,
обігу і повернення засобів упаковки
багаторазового використання,
затверджених наказом Міністерства
державних ресурсів України від 16.06.1992
року №15, у випадках втрати засобів
упаковки багаторазового використання,
окрім штрафу, сплачується і їх
вартість.

Враховуючи, що на даний час зворотна
тара не повернута, ніяких пояснення з
цього приводу відповідачем не надано,
строки повернення тари порушені майже
на п'ять місяців, суд доходить висновку,
що позивач обгрунтовано вважає що
зазначена зворотна тара втрачена, а
отже його вимога щодо стягнення з
відповідача вартості втраченої
зворотної тари в сумі 45708грн. (10140 грн. +
35568 грн.) є обґрунтованою та такою що
підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Наведенні позивачем докази у
встановленому законом порядку
Відповідачем не спростовані.

За при приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, як обґрунтовані,
підтверджені належними доказами та
наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача згідно
зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛАНЖЕРОН і К" (67452,
Одеська область, Роздільнянський
район, смт. Лиманське, вул. Леніна, 58;
код: 31892908) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ"
(65033, м. Одеса, вул. Млинова, 29; код: 37223949)
345080 (триста сорок п'ять тисяч
вісімдесят) грн. 36коп. основного боргу,
5552 (п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят
дві)грн. 54коп. 3%річних, 20620 (двадцять
тисяч шістсот двадцять)грн. 22коп. пені,
5882 (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят дві)
грн. 28коп. інфляційних витрат, 45708(сорок
п'ять тисяч сімсот вісім)грн. вартості
втраченої зворотної тари, 137124 (сто
тридцять сім тисяч сто двадцять
чотири)грн. штрафу за прострочу
повернення зворотної тари та 11199
(одинадцять тисяч сто дев'яносто
девять) грн. 35коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено
16.06.2014р.

Суддя
Погребна К.Ф.