КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р. Справа№ 925/384/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 28.05.2014 року

розглянувши апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції у
Черкаській області на рішення
господарського суду Черкаської
області від 03.04.2014 року

у справі № 925/384/14 (суддя - Скиба
Г.М.)

за позовом Шевченківського
національного заповідника

до Канівського комунального
підприємства теплових мереж

за участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державна фінансова
інспекція у Черкаській області

про відшкодування 72 476,79 грн.,
завданих внаслідок набуття

майна без достатньої
правової підстави

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 03.04.2014 року по
справі № 925/384/14 у задоволенні позову
Шевченківського національного
заповідника до Канівського
комунального підприємства теплових
мереж, третя особа Державна фінансова
інспекція у Черкаській області про
відшкодування 72476,79 грн., завданих
внаслідок набуття майна без достатньої
правової підстави - відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 03.04.2014 року, Державна
фінансова інспекція у Черкаській
області звернулась до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду Черкаської
області від 03.04.2014 року по справі №
925/384/14 скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю. В обґрунтування апеляційної
скарги заявник стверджує, що
оскаржуване рішення не відповідає
вимогам чинного законодавства України,
місцевим господарським судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та неправильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу
Канівське комунальне підприємство
теплових мереж вважає подану
апеляційну скаргу Державною
фінансовою інспекцією у Черкаській
області безпідставною та
необґрунтованою, а рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
відповідач просить суд апеляційної
інстанції залишити оскаржуване
рішення суду без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

У письмових поясненнях позивач
підтримав подану Державною фінансовою
інспекцією у Черкаській області
апеляційну скаргу на підставі доводів
зазначених у ній та просив скаргу
задовольнити, оскаржуване судове
рішення скасувати та прийняти нове
рішення суду, яким позов про стягнення
72 476,79 грн. задовольнити. При цьому,
позивач направив на адресу клопотання
в якому просив апеляційний
господарський суд розглядати дану
справу за відсутності його
представника.

Так, у судовому засіданні 28.05.2014 року
представник Канівського комунального
підприємства теплових мереж надав суду
апеляційної інстанції свої пояснення
по справі в яких, заперечив проти
задоволення апеляційної скарги на
підставі доводів зазначених у відзиві
на скаргу. Представник відповідача
вважає апеляційну скаргу
необґрунтованою та безпідставною, а
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим. Представник просив
відмовити в задоволенні скарги, а
рішення місцевого господарського суду
залишити без змін.

Представники Державної фінансової
інспекції у Черкаській області та
Шевченківського національного
заповідника у судове засідання 28.05.2014
року не з'явились про день та час
розгляду справи сторони були
повідомлені належним чином про що, в
матеріалах справи міститься
повідомлення про вручення поштового
відправлення, про причини неявки
скаржник суд не повідомив, а позивач
просив розглядати справу за
відсутності його представника.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представника відповідача що з'явився у
судове засідання, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами, оскільки скаржник та
позивач про дату і місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, участь представників скаржника
та позивача у судовому засіданні 28.05.2014
року, судом обов'язковою не
визнавалась, клопотань про відкладення
розгляду справи та витребування
письмових доказів не надходило. В
матеріалах справи міститься достатньо
доказів для прийняття рішення по
справі. Також, колегія суддів
апеляційного господарського суду
звертає увагу на те, що у відповідності
до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної
інстанції обмежений строком розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України. До того ж, позивач просив суд
апеляційної інстанції розглядати дану
справу за відсутності їхнього
представника.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представника
відповідача, що з'явився у судове
засідання, Київським апеляційним
господарським судом встановлено
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та відповідачем укладено
договори: № 68 від 26.01.2010 року та № 68 від
31.01.2011 року «Про надання послуг з
централізованого опалення та гарячої
води»; № 68/73 від 30.01.2012 року «На
закупівлю послуг з постачання водяної
пари і гарячої води»; № 15 від 28.02.2013 року
«На закупівлю пари та гарячої води,
постачання водяної пари та гарячої
води», на підставі яких протягом 2010-2013
років енергопостачальна організація
(відповідач) бере на себе зобов'язання
постачати споживачеві (позивач)
теплову енергію на потреби опалення,
підігріву води, а споживач
зобов'язується оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені цими договорами.

Згідно додатків до договорів
застосовані двоставкові тарифи на
опалення, затверджені виконкомом
Канівської міської ради. Для
розрахунків використані приведені
об'єми опалюваних приміщень бібліотеки
Шевченківського заповідника.

Вказані договори не розірвані в
установленому порядку, не визнані
судом недійсними та є дійсними, що не
заперечується сторонами.

У період з 04.09.2013 року по 26.09.2013 року
службовими особами Державної
фінансової інспекції в Черкаській
області проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності за
період з 01.04.2010 року по 31.07.2013 року, за
результатами якої складено акт від
15.10.2013 року №04-24/016.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, розрахунки
позивачем із постачальником теплової
енергії - Канівським КПТМ проводяться
на підставі даних опалюваних площ
приміщень.

Ревізією встановлено порушення ДБН
В.2.6.-31:2006, оскільки в опалювану площу не
включаються площі теплих горищ і
підвалів, холодних веранд,
неопалюваних сходових клітин,
холодного горища. На думку ревізорів,
використання приведеної площі
приміщень споживача для розрахунку
вартості послуг з теплопостачання є
порушенням вимог п. 21 Правил №630.

Проведеним під час ревізії
перерахунком встановлено завищення
вартості теплопостачання, внаслідок
чого постачальником зайво пред'явлено
до оплати 72476,79 грн. (2010 рік - 28550,14 грн., 2011
рік - 32325,20 грн., 2012 рік - 7327,23 грн., 2013 рік -
4274,22 грн.), які закладом оплачено в
повному обсязі, чим завдано збитків
(шкоди) заповіднику на вказану суму.
(Розрахунки наведено у додатках до
акта).

Оплату завищеної вартості наданих
послуг з теплопостачання відображено в
меморіальному ордері №6
«Накопичувальна відомість за
розрахунками з іншими кредиторами» за
2010 року - 2013 року за дебетом субрахунків
801 «Видатки державного бюджету на
утримання установи та інші заходи»
кредитом субрахунку 675 «Розрахунки з
іншими кредиторами».

На думку фінансових інспекторів,
порушення допущено з вини заступника
генерального директора заповідника з
фінансів та економіки Тахтарової В.П.
та генерального директора Піняка М.В.,
Коломійця В.В. (з грудня 2010 року).

Позивач письмово повідомив
відповідача про вимогу ДФІ в
Черкаській області та пропонував
повернути на розрахунковий рахунок
позивача 72476,79 грн.

Так, у березні 2014 року Шевченківський
національний заповідник звернувся до
господарського суду Черкаської
області з позовом до Канівського
комунального підприємства теплових
мереж про стягнення 72476,79 грн., завданих
внаслідок набуття майна без достатньої
правової підстави, як зайво сплачених
коштів щодо завищення обсягів
споживання тепла, виявлених під час
проведення планової ревізії
Черкаською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією
фінансово-господарської діяльності
Шевченківського національного
заповідника за період з 01.10.2010 року по
31.05.2013 року, та відшкодування судових
витрат.

Заперечуючи проти вказаного позову,
відповідач зазначив, що Канівське
підприємство теплових мереж
здійснювало розрахунок теплових втрат
у відповідності з вимогами п. 7.2.43
Правил та п. 5.5 Норм, що затверджені
наказами Міністерства палива та
енергетики та Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України КТМ 204, а також у відповідності
до договорів про надання послуг з
централізованого опалення та гарячої
води №68. Крім того, відповідач
зазначив, що фінансова інспекція і
позивач використовували норми ДБН
В.2.2.-31, які стосуються проектування
будівель, а не експлуатації будівель.
Норми, вказані третьою особою в акті -
не призначені для розрахунків
теплового навантаження об'єктів
заповідника.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду Черкаської
області від 03.04.2014 року по справі №
925/384/14 відмовлено у задоволенні позову
Шевченківського національного
заповідника до Канівського
комунального підприємства теплових
мереж про відшкодування 72476,79 грн.,
завданих внаслідок набуття майна без
достатньої правової підстави.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні вказаного
позову, виходячи з наступного.

Як вірно вказав суд першої інстанції,
між сторонами виникли та існують
договірні відносини оплатної поставки
тепла замкнутими мережами на підставі
письмового строкового оплатного
двостороннього консенсуального
договору. Сторони за договором є
самостійними юридичними особами, що
підтверджено витягами з ЄДР. Позивач є
державним закладом з бюджетною формою
фінансування. Відповідач є комунальним
підприємством та суб'єктом
господарювання на ринку послуг
України.

За правовою природою договори № 68 від
26.01.2010 року та № 68 від 31.01.2011 року «Про
надання послуг з централізованого
опалення та гарячої води»; № 68/73 від
30.01.2012 року «На закупівлю послуг з
постачання водяної пари і гарячої
води»; № 15 від 28.02.2013 року «На закупівлю
пари та гарячої води, постачання
водяної пари та гарячої води» є
договорами купівлі-продажу теплової
енергії, що об'єднує відносини купівлі
та поставки тепла споживачу
приєднаними мережами і відповідає
вимогам статті 714 ЦК України, якою
передбачено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом, або не випливає з
характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу
урегульовані главою 54 ЦК України,
відповідно до положень якої за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві) та отримати
розрахунок, а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Поставка є різновидом відносин
купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання,
що виникає між суб'єктами
господарювання, в силу якого один
суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта, або
утриматися від певних дій, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку, є господарським
зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної по вказаних договорах,
сторонами досягнуто згоди по всіх
істотних умовах. Договори не визнані
судом недійсними та не розірвані в
установленому порядку, тобто є
дійсними. Претензій щодо кількості,
якості та вартості отриманого та
оплаченого тепла не заявлено. Станом на
01.04.2014 року заборгованість по оплаті
отриманого тепла відсутня. Зустрічні
вимоги до позивача відповідачем не
заявлялись.

Судом встановлено, що для розрахунку
теплового навантаження використані
відомчі норми КТМ 204 України 244-94 та дані
інвентаризації приміщень заповідника,
а саме, з врахуванням об'єму будівель по
зовнішньому обміру, питомої
опалювальної характеристики споруд,
розрахункової температури
внутрішнього повітря приміщення та
розрахункової температури зовнішнього
повітря для місцевості, де знаходиться
споруда. В даному випадку використано
менші об'єми приміщення бібліотеки, на
користь позивача.

При укладанні та виконанні спірних
договорів купівлі-продажу теплової
енергії використані нормативні
документи: ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові
мережі» (Наказ Мінрегіонбуду України
від 09.12.2008 року № 568); СНиП 2.04.14-88
«Тепловая изоляция оборудования и
трубопроводов»; ДСТУ НБВ.2.5-35:2007
«Теплові мережі та мережі гарячого
водопостачання з використанням
попередньоізольваних трубопроводів.
Настанова з проектування, монтажу,
приймання та експлуатації»; «Правила
технічної експлуатації теплових
установок і мереж» (Наказ Мінпалива та
енергетики України від 14.02.2007 року № 71).

ДБН В.2.2.-31:2006, на який посилається
позивач, являється нормативним
документом для проектування нових
об'єктів, реконструкції, капітального
ремонту будівель для визначення
теплотехнічних показників через
огороджувальні зовнішні конструкції, в
тому числі стіни, вікна, вхідні двері,
перекриття, підлогу. Саме для
визначення цих показників в ДБН
вказується опалювальна площа, корисна
площа, розрахункова площа та
опалювальний об'єм.

У відповідності до п.21 «Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення» затверджених
Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у
разі відсутності засобів обліку
теплової енергії плата за надані
послуги справляється згідно з
установленими нормативами (нормами)
споживання - з централізованого
опалення - з розрахунку за 1 кв. м
(куб.метр) опалювальної площі (об'єму).
Тому витрати по приєднаному тепловому
навантаженню згідно рішення МВК від
20.01.2010 року №15 для установ та
організацій затверджені на квадратний
метр.

Опалення будинку - це розподіл потоку
нагрітого повітря по об'єму приміщень.
Чим більший об'єм, тим більше теплове
навантаження на одиницю опалювальної
площі (об'єму).

Як встановлено судом, рішенням
Канівського МВК від 22.04.2009 року №170 з
метою приведення всіх споживачів до
однакових умов оплати за приєднане
теплове навантаження була встановлена
для всіх бюджетних організацій та
госпрозрахункових підприємств
опалювальна площа приведена до висоти
2.6 м. Вказане рішення чинне та не
скасоване. Органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території (ст. 144
Конституції України).

Таким чином, при розрахунку тарифу за
приєднане теплове навантаження за 1 кв.
метр без врахування коефіцієнту, тариф
значно збільшується за рахунок
зменшення опалювальної площі. Такий
розрахунок ставить в нерівні умови
споживачів з різними висотами
приміщень, що являється порушенням
чинного законодавства.

Судова колегія апеляційного
господарського суду вважає
правомірними висновки суду першої
інстанції, щодо відмови у задоволенні
позову, оскільки є необґрунтованими
посилання позивача на акт ревізії як на
підставу звернення до суду для захисту
свого порушеного права та застосування
норми ст. 1212 ЦК України до спірних
чинних договірних відносин.

Судова колегія апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначена нормами
глави 83 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
та те, що між сторонами укладені чинні
договори на оплатне постачання
теплоносія, кошти, які позивач просить
стягнути з відповідача, отримані від
позивача як оплата за теплопостачання
за договором, тобто за наявності
правової підстави, судова колегія
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову про стягнення завищеної
вартості послуг з опалення у сумі 72476,79
грн., що встановлено ревізією ДФІ.

Як вірно вказав суд першої інстанції,
за умови існування між сторонами
договірних правовідносин неналежне
виконання відповідачем умов договорів
може слугувати підставою для
відповідальності, а не підставою для
повернення коштів відповідно до
положень ст. 1212 ЦК України.

Посилання позивача на висновки ревізії
як на підставу для задоволення
позовних вимог є неправомірними.
Виявлені ДФІ порушення не впливають на
умови укладених між сторонами
договорів і не можуть їх змінювати. Акт
перевірки ДФІ не позбавляє позивача
процесуального обов'язку доводити
своїх вимоги належними та допустимими
доказами.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні позову про
стягнення завищеної вартості послуг з
опалення у сумі 72476,79 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції позивачем не
було подано належних та переконливих
доказів на підтвердження заявленого
позову. Судова колегія звертає увагу,
що доводи та заперечення Державної
фінансової інспекції у Черкаській
області викладені у апеляційній скарзі
на рішення суду першої інстанції не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Черкаської
області від 03.04.2014 року, прийняте після
повного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, а також у зв'язку з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги Державної фінансової інспекції
у Черкаській області слід відмовити, а
оскаржуване рішення господарського
суду Черкаської області від 03.04.2014 року
залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції у Черкаській
області на рішення господарського суду
Черкаської області від 03.04.2014 року у
справі № 925/384/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 03.04.2014 року у
справі № 925/384/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/384/14
повернути до господарського суду
Черкаської області.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 02.06.2014 року