ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Справа № 924/1455/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Кота
О.В.,суддівКочерової Н.О. (доповідач),
Саранюка В.В.,розглянувши касаційну
скаргу фермерського господарства
"Агро-Інвест"на постановуРівненського
апеляційного господарського суду від
18.03.2014у справі№ 924/1455/13 господарського
суду Хмельницької областіза
позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю
"Агросем"дофермерського господарства
"Агро-Інвест"простягнення 77 593, 60 грн. за
участю представників сторін:

від позивача: Підгорна О.В., дов. від
11.06.2014

від відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю "Агросем"
звернулося до господарського суду з
позовом до фермерського господарства
"Агро-Інвест" про стягнення 77 593, 60 грн., з
яких: 53 975,00 грн. - сума основного боргу, 2
028, 60 грн. - сума пені за період з 02.08.2013 по
08.11.2013 та 21 590, 00 грн. - сума 20 % штрафу за
порушення строків оплати товару.

В обґрунтування вимог позивач
зазначав, що відповідач в порушення
умов укладеного між сторонами договору
поставки насіння сої № 22.01.13-ГБ від
22.01.2013 не здійснив в повному обсязі та у
встановлений договором строк оплату
поставленого позивачем товару, в
результаті чого у відповідача перед
позивачем утворився борг у сумі 53 975,00
грн. Крім того, відповідно до ст. ст. 546,
549 ЦК України, ст. 232 ГК України та умов
договору відповідач зобов'язаний
сплатити пеню, штраф за прострочення
виконання зобов'язання з оплати
отриманого товару.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 09.12.2013 (суддя
Магера В.В.) позов задоволено частково.
Стягнуто з фермерського господарства
"Агро-Інвест" на користь ТОВ "Агросем" 53
975, 00 грн. основної заборгованості, 1917,96
грн. пені, 21 590, 00 грн. штрафу та 1718,0 5 грн.
витрат по оплаті судового збору. В
позові щодо стягнення 110, 64 грн. пені
відмовлено.

При цьому, місцевий господарський суд
виходив з того, що позовні вимоги є
обґрунтованими, оскільки відповідач
договірні зобов'язання щодо своєчасної
оплати вартості поставленого
позивачем товару не виконав, доказів
погашення заборгованості у повному
обсязі не надав. Крім того, за висновком
суду, заявлена до стягнення сума штрафу
визначена позивачем вірно, а
розрахунок суми пені є помилковим, у
зв'язку з чим здійснив власний
розрахунок пені та задовольнив позовні
вимоги частково.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 (колегія
суддів у складі: Бучинська Г.Б. -
головуючий, Грязнов В.В., Філіпова Т.Л.)
апеляційну скаргу фермерського
господарства "Агро-Інвест" залишено без
задоволення, а рішення господарського
суду Хмельницької області від 09.12.2013 -
без змін з тих же підстав.

В касаційній скарзі фермерське
господарство "Агро-Інвест" просить
рішення місцевого та постанову
апеляційного господарських судів
скасувати, а справу передати на новий
розгляд, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
та неповне встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши повноту
встановлених судом обставин справи та
їх юридичну оцінку, Вищий
господарський суд України вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Зі змісту ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України
вбачається, що завданням
господарського суду касаційної
інстанції є перевірка застосування
судом першої чи апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права на підставі встановлених судами
фактичних обставин справи.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами 22.01.2013 між товариством
з обмеженою відповідальністю "Агросем"
(постачальник, позивач) та фермерським
господарством "Агро-Інвест" (покупець,
відповідач) укладено договір поставки
насіння сої №22.01.13-ГБ (далі за текстом -
договір), відповідно до п. 1.1. якого
постачальник продає, а покупець
приймає та оплачує поставку насіння
сої за ціною, в кількості та
асортименті, узгоджених сторонами в
специфікаціях (додатки до цього
договору), які є невід'ємною частиною
цього договору.

Згідно п.п. 2.1. 3.1., 3.3., 4.2. договору
асортимент товару та його кількість,
ціна за одиницю товару, загальна
вартість товару, умови та строки її
оплати, а також умови та строки
поставки товару визначені в
специфікаціях до договору.

22.01.2013 між сторонами складено та
підписано Специфікацію №1 до договору,
умовами якої сторони визначили
кількість товару, яку має здійснити
постачальник, - 12, 7 тонн та загальну
вартість товару - 107 950, 00 грн.

Пунктом 3 Специфікації визначено умови
та строки оплати вартості товару, а
саме: до 11.02.2013 - в розмірі 50% загальної
вартості товару, що постачається по
цьому договору; до 01.08.2013 - решта
вартості товару у розмірі 50% загальної
вартості товару, що постачається по
цьому договору.

Договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань (п. 13.2.
договору).

На виконання умов договору, на підставі
видаткових накладних №8/05 від 08.05.2013 та
№24/0518 від 24.05.2013 позивач поставив, а
відповідач через представника, що діяв
на підставі довіреностей №71 від 03.05.2013
та №89 від 23.05.2013, виданих на ім'я ОСОБА_8,
отримав товар - насіння сої в кількості
12,7 тонн на загальну суму 107 950, 00 грн.

Однак, як встановлено судами
попередніх інстанцій на підставі
наявних в матеріалах справи
банківських виписок, відповідач
отриманий товар оплатив лише частково,
а саме: 22.02.2013 - на суму 10 000,00 грн., 27.02.2013 -
на суму 10 000,00 грн. та 06.03.2013 - на суму 33 975,
00 грн., а всього на суму 53 975, 00 грн.
Кінцевого розрахунку за отриманий
товар у визначений договором строк - до
01.08.2013 відповідач не здійснив, у зв'язку
з чим заборгував позивачу 53 975, 00 грн.

22.10.2013 відповідач направив позивачу
рекомендованою кореспонденцією вимогу
про сплату боргу. Проте, відповідач
відповіді на претензію не надав, вимоги
претензії не задовольнив, що і стало
підставою для звернення позивача з
позовом у даній справі.

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій за своєю правовою природою
укладений між сторонами договір є
договором поставки.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Аналогічне визначення містить і ч.1
ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару, якщо договором
не передбачено розстрочення платежу.

Пунктом 3 Специфікації до договору
поставки насіння сої № 22.01.13-ГБ від
22.01.2013 визначено умови та строки оплати
вартості товару, а саме: до 11.02.2013 - в
розмірі 50% загальної вартості товару,
що постачається по цьому договору; до
01.08.2013 - решта вартості товару у розмірі
50% загальної вартості товару, що
постачається по цьому договору.

Статтею 193 Господарського кодексу
України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 ЦК України).

Однак, як вірно встановлено судами
попередніх інстанцій, відповідач в
порушення умов договору ні у визначний
договором строк - до 01.08.2013, ні на час
звернення позивача з позовом у даній
справі остаточної оплати поставленого
позивачем товару не здійснив,
внаслідок чого у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість у
сумі 53 975,00 грн., докази сплати
відповідачем якої в матеріалах справи
відсутні.

При цьому, колегія суддів касаційної
інстанції не бере до уваги посилання
відповідача на неналежну якість,
поставленого позивачем насіння сої з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 268 ГК України якість
товарів, що поставляються, повинна
відповідати стандартам, технічним
умовам, іншій технічній документації,
яка встановлює вимоги до їх якості, або
зразкам (еталонам), якщо сторони не
визначать у договорі більш високі
вимоги до якості товарів.

Згідно зі ст. 675 ЦК України товар, який
продавець передає або зобов'язаний
передати покупцеві, має відповідати
вимогам щодо його якості в момент його
передання покупцеві, якщо інший момент
визначення відповідності товару цим
вимогам не встановлено договором
купівлі-продажу.

Частиною першою статті 687 ЦК України
встановлено, що перевірка додержання
продавцем умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару та інших
умов здійснюється у випадках та в
порядку, встановлених договором або
актами цивільного законодавства.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції пунктами 6.2. та 6.4. договору
поставки насіння сої № 22.01.13-ГБ від
22.01.2013 сторони між собою погодили, що у
випадку виявлення скритих недоліків у
поставленій продукції, покупець має
право скласти акт про це у присутності
постачальника, але не пізніше 14 днів з
дати відвантаження при дотриманні
наступних умов: покупець зобов'язаний в
строк не менш, ніж за 3 робочих дні до
дати складення акту письмово
повідомити постачальника про час та
місце складення цього акту, а потім
скласти такий акт з обов'язковим його
підписанням представниками
постачальника та покупця. Порушення
строків та порядку проведення
перевірки виявлення скритих недоліків
у поставленій продукції, встановленої
цим Договором, тягне за собою втрату
права покупця заявляти претензії щодо
якості продукції.

Згідно п. 6.5. договору у разі виявлення
можливих скритих недоліків покупець
має скласти відповідний акт та негайно
повідомити про це постачальника. Акт
складається з обов'язковою присутністю
представника постачальника, а у разі
його відсутності - разом із
представником регіональної ТПП
України.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції поставка позивачем товару
відповідачу відбулася 08.05.2013 та 24.05.2013
відповідно до видаткових накладних №
8/05 та № 24/0518, у зв'язку з чим судом вірно
визначено, що кінцевий термін для
складання акта про виявлені скриті
недоліки у поставленій позивачем
продукції закінчився по накладній №8/05
- 22.05.2012 та по накладній №24/0518 - 07.06.2013.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази повідомлення покупцем
постачальника про виявлені у
поставленій продукції недоліків та
необхідність складання відповідного
акту, а також відсутні докази складання
сторонами такого акту в строки та в
порядку, визначених договором.

При цьому, наявний в матеріалах справи
акт про встановлення факту наявності
скритих недоліків продукції від 24.10.2013
є неналежним доказом на підтвердження
виявлених відповідачем скритих
недоліків поставленого позивачем
насіння, оскільки, як вірно встановлено
судом апеляційної інстанції,
зазначений акт складений не фахівцями,
які мають спеціальні знання щодо
встановлення якості насіння, з
порушенням строку на його складання та
в односторонньому порядку. При цьому,
докази того, що відповідач на виконання
п. 6.2. договору повідомляв позивача про
час та місце складення цього акту, в
матеріалах справи відсутні.

Врахувавши викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача 53 975, 00 грн.
боргу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України у
разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання він
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
(неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 9.2. договору сторони
передбачили, що у випадку порушення
термінів або умов оплати товару
покупець сплачує постачальнику пеню
від суми простроченого або неналежного
здійсненого платежу у розмірі у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення.

Крім того, відповідно до п. 9.4. договору
за порушення покупцем строків оплати
товару відповідно до умов цього
договору покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 20% від
суми загальної вартості товару за цим
договором.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що вимоги про стягнення з відповідача
пені та штрафу є обґрунтованими,
оскільки факт порушення відповідачем
строків оплати отриманого товару,
встановлених договором, є доведеними.

Місцевий господарський суд,
перевіривши правильність проведеного
позивачем розрахунку сум пені в
розмірі 2 028, 60 грн. за період з 02.08.2013 по
08.11.2013 та 20 % штрафу в розмірі 21 590, 00 грн.,
дійшов вірного висновку, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
що заявлена до стягнення сума штрафу
визначена позивачем вірно, а
розрахунок суми пені є помилковим, у
зв'язку з чим здійснив власний
розрахунок пені та правильно
задовольнив позовні вимоги частково,
стягнувши з відповідача 21 590, 00 грн.
штрафу та 1917, 96 грн. пені.

Таким чином, матеріали справи свідчать
про те, що виносячи оскаржуване
рішення, місцевий господарський суд
всебічно, повно і об'єктивно дослідив
матеріали справи в їх сукупності, дав
вірну юридичну оцінку обставинам
справи та прийняв рішення, яке
відповідає вимогам закону та
обставинам справи. Переглядаючи справу
повторно, в порядку ст.101 ГПК України,
господарський суд апеляційної
інстанції правильно залишив прийняте
рішення без змін. Постанова
апеляційного господарського суду, якою
рішення господарського суду першої
інстанції про задоволення позову
залишене без змін, відповідає вимогам
закону, прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Посилання скаржника на порушення норм
матеріального та процесуального права
при винесенні постанови не знайшли
свого підтвердження, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
зазначених судових актів колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського
господарства "Агро-Інвест" залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
18.03.2014 у справі № 924/1455/13 - без змін.

Головуючий
О. Кот

Судді
Н. Кочерова

В. Саранюк