КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2014 р. Справа№ 910/24884/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

за участю представників:

від позивача: Гуназа Ю.Є. - за дов.

від відповідача: Харченко С.В. - за дов.

Мінченко Г.О. - за
дов.

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Авторух»

на рішення Господарського суду
міста Києва від 12.02.2014

у справі № 910/24884/13 (суддя Сташків
Р.Б.)

за позовом Приватного
підприємства «Авторух»

до Антимонопольного
комітету України

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кло-Карта»

про визнання недійсними
пунктів 1 та 3 рішення Антимонопольного
комітету України від 25.09.2013 № 22-р/тк

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Авторух» (далі,
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Антимонопольного комітету України
(далі, відповідач), з урахуванням заяви
про зменшення позовних вимог від 05.02.2014
(том 1, а.с. 258-259), про визнання недійсними
пунктів 1 та 3 рішення Антимонопольного
комітету України від 25.09.2013 № 22-р/тк.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем не доведено порушення
позивачем законодавства про захист
економічної конкуренції, у зв'язку з
чим правові підстави для застосування
до позивача штрафних санкцій відсутні.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача залучено Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кло-Карта» (далі, третя особа).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.02.2014 у задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Приватне підприємство «Авторух»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, відповідно до якої просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 12.02.2014 у справі № 910/24884/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга позивача мотивована
тим, що рішення Господарського суду
міста Києва є незаконним та таким, що
підлягає скасуванню з підстав
неповного з'ясування та недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків, викладених
у рішенні суду обставинам справи, а
також порушенням судом при його
прийнятті норм матеріального та
процесуального права України.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
позивача у справі № 910/24884/13 було
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Михальській Ю.Б.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
21.03.2014 для розгляду апеляційної скарги
у справі № 910/24884/13 сформовано колегію
суддів у складі головуючого судді
Михальської Ю.Б., суддів Отрюха Б.В.,
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.03.2014
апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Авторух» прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 10.04.2014.

У судове засідання, призначене на
10.04.2014, представники позивача та
третьої особи не з'явились.

08.04.2014 третя особа подала через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду клопотання про
перенесення судового засідання,
мотивоване неможливістю направити
свого представника до суду.

09.04.2014 позивач подав через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити участь його
представника у судовому засіданні,
призначеному на 10.04.2014.

10.04.2014 представник відповідача подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу, у якому просив
залишити рішення Господарського суду
міста Києва від 12.02.2014 у справі № 910/24884/13
без змін, а апеляційну скаргу позивача -
без задоволення.

У зв'язку з неявкою у судове засідання
представників позивача та третьої
особи та враховуючи їх клопотання про
відкладення розгляду справи, ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 10.04.2014 розгляд
справи було відкладено на 15.05.2014.

У судове засідання, призначене на
15.05.2014, представник третьої особи не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Представник позивача у судовому
засіданні 15.05.2014 подав клопотання про
продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.05.2014
продовжено строк вирішення спору у
справі, розгляд справи відкладено на
05.06.2014.

У судове засідання, призначене на
05.06.2014, представник третьої особи не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання.

Враховуючи те, що у матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення третьої особи про дату,
час і місце проведення судового
засідання по розгляду апеляційної
скарги, а саме повідомлення про
вручення поштових відправлень, колегія
суддів з огляду на те, що неявка
вказаного представника не перешкоджає
вирішенню спору у справі, вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку за наявними матеріалами справи
та без участі представника третьої
особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»
визначено, що у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, в тому числі, розглядати
заяви і справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами; приймати передбачені
законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення
за заявами і справами, перевіряти та
переглядати рішення у справах,
надавати висновки щодо кваліфікації
дій відповідно до законодавства про
захист економічної конкуренції;
перевіряти суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;при
розгляді заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, проведенні перевірки та в
інших передбачених законом випадках
вимагати від суб'єктів господарювання,
об'єднань, органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом тощо.

Згідно з приписами статті 22 Закону
України «Про Антимонопольний комітет
України» розпорядження, рішення та
вимоги органу Антимонопольного
комітету України, голови
територіального відділення
Антимонопольного комітету України є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки. Невиконання
розпоряджень, рішень та вимог органу
Антимонопольного комітету України,
голови територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
вимог уповноважених ними працівників
Антимонопольного комітету України,
його територіального відділення тягне
за собою передбачену законом
відповідальність.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
цей Закон визначає правові засади
підтримки та захисту економічної
конкуренції, обмеження монополізму в
господарській діяльності і
спрямований на забезпечення
ефективного функціонування економіки
України на основі розвитку
конкурентних відносин.

Статтею 51 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» передбачено,
що порушення законодавства про захист
економічної конкуренції тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Тимчасової Адміністративної
колегії Антимонопольного комітету
України № 22-р/тк від 25.09.2013 «Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафів» у справі № 46-02/05.13 (том 1, а.с.
12-19):

1. Визнано дії Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кло-Карта» та
Приватного підприємства «Авторух»
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим
пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2
статті 6 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», у вигляді
вчинення антиконкурентних узгоджених
дій, що стосуються спотворення
результатів торгів (тендерів), що
проводились Комунальним підприємством
з утримання зелених насаджень
Дніпровського району у 2010 році згідно з
оголошенням про проведення відкритих
торгів № 47206, опублікованим 29.11.2010 в
державному офіційному друкованому
виданні з питань державних закупівель
«Вісник державних закупівель» № 97 (453);

2. За порушення, зазначене у пункті 1
резолютивної частини цього рішення на
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кло-Карта»
накладено штраф у розмірі 100 000 000 грн.

3. За порушення, зазначене у пункті 1
резолютивної частини цього рішення, на
позивача накладено штраф у розмірі у
розмірі 5 000 000 грн.

На думку позивача, рішення Тимчасової
Адміністративної колегії
Антимонопольного комітету України №
22-р/тк від 25.09.2013 «Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафів» у
справі № 46-02/05.13 було прийняте з
порушенням норм матеріального права, а
висновки, викладені у ньому, не
відповідають дійсним обставинам
справи, що свідчить про неповне їх
з'ясування. З урахуванням викладеного,
позивач просив суд визнати недійсним
вказане рішення відповідача у частині
пункту 1 рішення, яка стосується
позивача Приватного підприємства
«Авторух» та пункту 3 щодо визначення
штрафу у розмірі 5 000 000,00 грн.

Місцевий господарський суд повністю
відмовив у позові, визнавши позовні
вимоги необґрунтованими та
непідтвердженими належними доказами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову, вважає його обґрунтованим та
таким, що відповідає фактичним
обставинам справи, з огляду на
наступне.

Статтею 5 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» передбачено,
що узгодженими діями є укладення
суб'єктами господарювання угод у
будь-якій формі, прийняття об'єднаннями
рішень у будь-якій формі, а також
будь-яка інша погоджена конкурентна
поведінка (діяльність, бездіяльність)
суб'єктів господарювання.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
антиконкурентними узгодженими діями є
узгоджені дії, які призвели чи можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції.
Антиконкурентними узгодженими діями,
зокрема, визнаються узгоджені дії, які
стосуються усунення з ринку або
обмеження доступу на ринок (вихід з
ринку) інших суб'єктів господарювання,
покупців, продавців. Антиконкурентними
узгодженими діями вважається також
вчинення суб'єктами господарювання
схожих дій (бездіяльності) на ринку
товару, які призвели чи можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції у разі, якщо
аналіз ситуації на ринку товару
спростовує наявність об'єктивних
причин для вчинення таких дій
(бездіяльності).

Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого
госпоарського суду України від 26.12.2011 №
15 «Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства» визначено наступне.

У розгляді справ зі спорів, пов'язаних з
визначенням органами Антимонопольного
комітету України узгоджених дій
суб'єктів господарювання як
антиконкурентних необхідно мати на
увазі, що вчинення суб'єктами
господарювання узгоджених дій утворює
самостійний склад порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції і не залежить від того, чи
займають відповідні суб'єкти
господарювання чи один з них
монопольне (домінуюче) становище на
ринку.

З урахуванням приписів частини 3 статті
6 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» для
кваліфікації дій (бездіяльності)
суб'єктів господарювання на ринку
товарів як антиконкурентних
узгоджених дій у вигляді схожих дій
(бездіяльність) на ринку товару (і які
призвели чи можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції) не вимагається
обов'язкове встановлення та доведення
факту чи фактів формального узгодження
зазначених дій, в тому числі укладення
відповідної угоди (угод). Це порушення
установлюється за результатами такого
аналізу органом Антимонопольного
комітету України ситуації на ринку
товару, який свідчить про погодженість
конкурентної поведінки суб'єктів
господарювання; спростовує наявність
об'єктивних причин для вчинення
зазначених дій. Пов'язані з наведеним
обставини з'ясовуються і доводяться
відповідним органом Антимонопольного
комітету України.

Також необхідно з'ясувати, чи зазначено
в рішенні органу Антимонопольного
комітету України докази обмеження
конкуренції внаслідок дій
(бездіяльності) суб'єкта
господарювання або іншого негативного
впливу таких дій (бездіяльності) на
стан конкуренції на визначеному
відповідним органом ринку, протягом
певного періоду часу, чи досліджено в
такому рішенні динаміку цін, обставини
і мотиви їх підвищення або зниження,
обґрунтованість зміни цін,
співвідношення дій (бездіяльності)
суб'єкта господарювання з поведінкою
інших учасників товарного ринку, в тому
числі й тих, що не притягалися до
відповідальності за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, витрати суб'єкта
господарювання, які впливають на
вартість товару, тощо. При цьому саме
орган Антимонопольного комітету
України має довести безпідставність
посилання заінтересованої особи на
інші чинники, що можуть позначатися на
поведінці суб'єкта господарювання
(зокрема, на специфіку відповідного
товарного ринку; тривалість та
вартість зберігання товару; час та
вартість доставки; витрати на
реалізацію товару тощо).

Крім того, у вирішенні спорів,
пов'язаних з оцінкою дій чи
бездіяльності суб'єктів
господарювання як погодженої
конкурентної поведінки, слід
з'ясовувати та перевіряти належними
засобами доказування фактичні
обставини, пов'язані з наявністю або
відсутністю безпосереднього впливу
таких дій (бездіяльності) на умови
виробництва, придбання чи реалізації
певного товару, в тому числі на такі
параметри ринку, як можливі обсяги
реалізації, загальний рівень цін на
ринку тощо.

Так, у процесі судового розгляду було
встановлено, що 29.11.2010 в інформаційному
бюлетені «Вісник державних
закупівель» № 97(543) Комунальним
підприємством по утриманню зелених
насаджень Дніпровського району м.
Києва (замовник) було оприлюднено
оголошення № 47206 про проведення
відкритих торгів на закупівлю
продуктів нафтоперероблення рідких
(бензин А-76 - 48000 л., А-92 - 16000 л., А-95 - 34000 л.
та дизпаливо - 62000 л.). Очікувана
вартість предмета закупівлі становила
1 200 000,00 грн.

У відповідності до протоколу розкриття
пропозицій від 30.12.2010 свої пропозиції
подали наступні учасники: Приватне
підприємство «Авторух» та Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кло-Карта» (далі, учасники торгів).

За результатами проведеної замовником
оцінки пропозицій учасників,
відповідно до протоколу оцінки
пропозицій конкурсних торгів від 12.01.2011
№ 4, за найменшою ціною переможцем було
обрано Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кло-Карта».

При цьому, за результатами проведеного
аналізу цінових пропозицій учасників
було встановлено, що ціни за 1 л
бензинів А-76, А-92, А-95 та дизельного
пального відрізнялись у позивача на +0,20
грн. (на двадцять копійок вище) від цін
третьої особи.

Позивачем та третьою особою не було
надано обґрунтованих пояснень про те,
яким чином формувалися ціни на бензини
А-76, А-92, А-95 у наданих ними пропозиціях.

Колегія суддів погоджується з місцевим
господарським судом в тому, що
посилання позивача і третьої особи на
те, що формування та коливання цін на
товар пов'язано з тогочасними
кризовими явищами в економіці, не може
вважатися належним обґрунтуванням
формування цін. Оскільки ціна на
продукцію формується продавцем з
урахуванням суми витрат різних видів
ресурсів (сировини, праці основних
засобів, послуг, грошей), очікуваного
прибутку, дій покупців та інших
продавців тощо, то становлення
учасниками торгів у своїх пропозиціях
цін, які різняться на однаковий
показник, не є природним і не може
виникнути випадково, без попередньої
домовленості.

Також в процесі судового розгляду було
з'ясовано, що надані позивачем і
третьою особою документи на торги
мають спільні особливості, зокрема,
щодо способу їх оформлення.

Так, позивач та третя особа
запропонували на торги пальне
українського виробництва. Однак,
згідно із сертифікатами відповідності
пального бензин А-76 як у позивача, так і
у третьої особи був виробництва
Шебелинського відділення по переробці
газового конденсату та нафти, а бензин
А-92 - виробництва Приватного
акціонерного товариства «ЛИНІК».
Сертифікати відповідності на бензин
марки А-76, надані позивачем та третьою
особою, є абсолютно ідентичними, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає
правомірним висновок місцевого
господарського суду про те, що
позивачем та третьою особою було
надано на торги документи на бензин
марки А-76 з однієї й тієї ж партії.

Належних та допустимих доказів, які б
свідчили про протилежне суду не надано.

Також судом було з'ясовано, що у складі
пропозицій для участі у процедурі
закупівлі позивач та третя особа
надали Свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ, які були зареєстровані
однією датою - 13.01.2009 Державною
податковою інспекцією у Оболонському
районі м. Києва.

Згодом, в результаті перереєстрації
позивач та третя особа одночасно
отримали нові свідоцтва, початок дії
яких - 10.12.2010. При цьому, згідно з листом
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі від 04.07.2013,
свідоцтво третьої особи № 100325774 серія
НБ 274108 та свідоцтво позивача № 100325765
серії НБ 274111 були видані 22.02.2011 одній
уповноваженій особі, а саме
Заболотських І.Г. за дорученням,
виданим позивачем від 10.10.2010, та виданим
третьою особою від 11.11.2010.

Також, позивач та відповідач надали
довідки на підтвердження відсутності
заборгованості з податків і зборів
(обов'язкових платежів), які були видані
в один й той самий день - 27.12.2010.

На запит відповідача Державна
податкова інспекція у Оболонському
районі м. Києва в листі від 03.07.2013
повідомила про те, що заява позивача
від 14.12.2010 № 26-12/1849 та заява третьої
особи від 14.12.2010 № 25-12/1852 про видачу
довідки про відсутність
заборгованості подавались в один день
(15.12.2010) за вхідними номерами № 26713/10 та
№ 26717/10 відповідно. Вказані довідки
були отримані однією особою, а саме:
Кучером В.І. на підставі довіреностей
від позивача та від третьої особи.

Наведені обставини свідчать про
узгодженість поведінки позивача та
третьої особи під час підготовки
пропозицій конкурсних торгів та про те,
що позивач і третя особа спільно
готували свої пропозиції.

Заперечення позивача з цього приводу
не приймаються судом до уваги, оскільки
позивачем не наведено суду належного
обґрунтування щодо наявності
випадковості, а не узгодженості дій
відносно співпадіння у нього та
третьої особи дат свідоцтв про
реєстрацію платника ПДВ, дат
підготовки заяв на отримання довідок в
Державній податковій інспекції у
Оболонському районі м. Києва, які
подавались у складі конкурсної
документації на торги, а також видачу
цих свідоцтв і довідок особам, які
одночасно діяли на підставі
довіреностей від позивача і третьої
особи.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про необґрунтованість доводів
позивача відносно того, що схожість
поданих на конкурс документів виникла
у зв'язку з роботою на підприємствах
позивача та третьої особи в різний час
одного й того ж працівника, який
відповідав за підготовку таких
документів, оскільки судом
встановлено, що в діях позивача та
третьої особи, як юридичних осіб, мала
місце більша схожість дій ніж одне лише
подання на конкурс схожих в оформленні
документів, що входять до складу
тендерних пропозицій.

У процесі судового розгляду
встановлено, що протягом 2010-2012 років
між позивачем та третьою особою було
укладено низку договорів на постачання
продуктів нафтоперероблення, зокрема,
від 01.02.2010 № 08/АВ-10, від 01.02.2010 № 09/АВ-10,
від 01.02.2011 № 46/КК-11, від 01.04.2011 №22/АВ-11,
від 01.04.2011 № 46/КК-11, від 01.04.2011 № 53/АВ-11.

Тобто, в даному випадку мають місце
узгодженість дій позивача та третьої
особи в їх господарській діяльності
шляхом укладення угод на постачання
(закупівлю) продуктів
нафтоперероблення.

Відповідач здійснив аналіз цінової
ситуації на ринку моторних бензинів та
дизельного пального міста Києва у
досліджуваний період та провів
порівняльний аналіз запропонованих
позивачем і третьою особою роздрібних
цін у період з 29.12.2010 по 26.01.2011 в межах
міста Києва, за результатами чого
встановив, що при формуванні цінових
пропозицій позивач та третя особа
зазначили в пропозиціях ціни на пальне
значно вищі, ніж ціни, що діяли на ринку
роздрібної торгівлі продуктів
нафтоперероблення рідких у м. Києві у
вказаний період.

Зокрема, за наявними даними
моніторингу ринку роздрібної
реалізації високооктановими,
низькооктановими бензинами та
дизельним пальним у місті Києві було
встановлено, що ціни, запропоновані в
пропозиціях (розкриття - 30.12.2010)
позивачем та третьою особою завищені
від 18% до 27% від середньої максимальної
ціни роздрібної реалізації по м. Києву.
позивачем дані відомості не
спростовано.

При цьому, як уже зазначалось вище,
доводи позивача про те, що формування
та коливання цін на товар
безпосередньо пов'язано з тогочасними
кризовими явищами в економіці, не
можуть вважатись належним
обґрунтуванням динаміки та розмірів
завищення цін.

Наведені обставини свідчать про
узгодженість дій позивача та третьої
особи шляхом подання цінових
пропозицій вищих, ніж звичайна ціна
відповідної марки пального на ринку
роздрібної реалізації продуктів нафто
перероблення рідких інших суб'єктів
господарювання, а також середніх цін
роздрібної реалізації по місту Києву.

Окрім того, про узгодженість
конкурентної поведінки дій позивача та
третьої особи свідчить той факт, що
вони не вперше приймають разом участь у
конкурсних торгах на закупівлю
продуктів нафтоперероблення рідких.
При цьому, позивач жодного разу не
здобував перемогу в конкурсних торгах,
а також позивач не приймав участь в
торгах, де одним із учасників не була б
третя особа.

Належне обґрунтування та докази, які б
свідчили про випадковість, а не про
узгодженість дій позивача і третьої
особи відносно участі в схожих
тендерах виключно ними разом суду не
надано.

В процесі судового розгляду було
встановлено обмеження конкуренції
внаслідок дій позивача та третьої
особи, які мали негативний вплив на
стан конкуренції на визначеному
відповідним органом ринку протягом
певного періоду часу, зокрема, на ринку
купівлі продуктів нафтоперероблення
рідких в межах проведення процедури
державних закупівель.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що негативний вплив
антиконкурентних дій позивача та
третьої особи спричинив обмеження прав
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Дніпровського району м. Києва
(замовника), оскільки позивач та третя
особа, як учасники торгів, замінили
конкуренцію між собою на координацію,
внаслідок чого замовник отримав не той
результат, який би мав в умовах
справжньої конкуренції, тобто
об'єктивно кращої пропозиції.

В процесі судового розгляду було
встановлено узгоджене та рівне
завищення позивачем і третьою особою
цін за відсутності об'єктивного
обґрунтування обставин і мотивів їх
підвищення. Внаслідок вказаних дій
позивача і третьої особи було порушено
право замовника на отримання найбільш
ефективного для нього результату, який
досягається у зв'язку з наявністю лише
справжньої конкуренції.

Як уже зазначалось вище, згідно зі
статтею 5 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» узгодженими
діями є укладання суб'єктами
господарювання угод у будь-якій формі,
прийняття об'єднаннями рішень у
будь-якій формі, а також будь-яка інша
погоджена конкурентна поведінка
(діяльність, бездіяльність) суб'єктів
господарювання. Особи, які чинять чи
мають намір чинити узгоджені дії, є
учасниками узгоджених дій.

Такі узгоджені дії визнаються
антиконкурентними, якщо вони,
відповідно до статті 6 названого
Закону, призвели чи можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції.

При цьому, відповідно до статті 6 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» для кваліфікації дій
суб'єкта господарювання як
антиконкурентних узгоджених дій не є
обов'язковим з'ясування наслідків у
формі завдання збитків для його
конкурентів чи споживачів або інше
реальне порушення їх прав чи інтересів,
оскільки достатнім є встановлення
самого факту вчинення дій, які
визначено як антиконкурентні
узгоджені дії, та можливість настання
таких наслідків. Аналогічна правова
позиція наведена у пункті 14 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі
питання практики застосування
конкурентного законодавства».

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
статей 1, 3 Закону України «Про
здійснення державних закупівель»
торгами (конкурсними торгами) є
здійснення конкурентного відбору
учасників з метою визначення переможця
торгів (конкурсних торгів) згідно з
процедурами, встановленими цим Законом
(крім процедури закупівлі в одного
учасника). Закупівля здійснюється за
принципом добросовісної конкуренції
серед учасників.

З наведеного випливає, що узгодження
учасниками торгів своїх тендерних
пропозицій усуває конкуренцію та
змагальність між учасниками, а отже
спотворює результат, тобто об'єктивно
кращу пропозицію, порушує тим самим
право замовника на отримання найбільш
ефективного для нього результату, який
досягається у зв'язку з наявністю лише
справжньої конкуренції.

Антиконкурентні узгоджені дії в силу
Закону України «Про захист економічної
конкуренції» характеризуються
антиконкурентною домовленістю між
кількома (щонайменше двома) суб'єктами
господарювання щодо їхньої поведінки
на торгах. Метою антиконкурентних
узгоджених дій на торгах, як правило,
є підвищення ціни закупівлі вище
конкурентного рівня, що зазвичай
близька, дорівнює чи перевищує
очікувану вартість.

Статтею 14 Закону України «Про
здійснення державних закупівель»
визначено, що замовник протягом усього
процесу здійснення процедури
закупівлі забезпечує конфіденційність
інформації, наданої учасниками.
Інформація щодо розгляду та оцінки
пропозицій конкурсних торгів
надається виключно Уповноваженому
органу, органам, що здійснюють державне
регулювання та контроль у сфері
закупівель, органу оскарження та суду.

Змагальність продавців - учасників
конкурентних процедур закупівель,
ґрунтується на непевності щодо інших
учасників та їх поведінки і зумовлює
необхідність кожним з учасників
пропонування кращих умов за найнижчими
цінами. У випадку, коли учасники торгів
домовляються між собою щодо умов своїх
тендерних пропозицій - усувається
непевність, а відтак усувається
конкуренція між ними. Оскільки
замовник обмежений у ході здійснення
процедури торгів лише тими
пропозиціями, які подані, то у разі якщо
учасники замінять конкуренцію між
собою на координацію, замовник не
отримує той результат, який би він мав в
умовах справжньої конкуренції, тобто
вибір переможця закупівлі на принципах
прозорої конкурентної процедури.

Позивачем та третьою особою не надано
доказів, які б свідчили про наявність у
їх діях простих співпадінь, зумовлених
специфікою відповідного товарного
ринку, натомість в процесі судового
розгляду було встановлено, що ознаки
схожості в діях цих суб'єктів
господарювання є результатом
узгодженості конкурентної поведінки.

Таким чином, в процесі судового
розгляду було встановлено факт
порушення позивачем законодавства про
захист економічної конкуренції,
зокрема, пункту 1 статті 50 та пункту 4
частини 2 статті 6 Закону України «Про
захист економічної конкуренції», яке
полягає у вчиненні антиконкурентних
узгоджених дій, що стосуються
спотворення результатів торгів
(тендерів).

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» за порушення, передбачені
пунктом 1 статті 50 цього Закону,
накладається штраф у розмірі до десяти
відсотків доходу (виручки) суб'єкта
господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф.

Відповідно до звіту про фінансові
результати розмір доходу (виручки) від
реалізації товарів (робіт, послуг)
Приватного підприємства «Авторух» за
2012 рік становить 58 865 700,00 грн.

При визначенні розміру штрафу,
накладеного на позивача, враховано ту
обставину, що порушення законодавства
про захист економічної конкуренції
Приватним підприємством «Авторух»
виявлено не вперше.

З огляду на це, відповідачем на
позивача накладено штраф у розмірі 5 000
000,00 грн.

Таким чином, оскільки в процесі
судового розгляду було підтверджено
вчинення позивачем порушення,
передбаченого пунктом 1 статті 50 та
пункту 4 частини 2 статті 6 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції», застосування до нього
санкцій у вигляді штрафу є правомірним.

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що позивачем не
наведено підстав для визнання
недійсними пунктів 1 та 3 рішення
Тимчасової Адміністративної колегії
Антимонопольного комітету України №
22-р/тк від 25.09.2013 «Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафів» у
справі № 46-02/05.13, у зв'язку з чим колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які ґрунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог Приватного
підприємства «Авторух», а заперечення
скаржника, викладені у апеляційній
скарзі, не приймає до уваги, оскільки
останні не підтверджуються
матеріалами справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Приватного підприємства «Авторух» є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Авторух» на рішення
Господарського суду міста Києва від
12.02.2014 у справі № 910/24884/13 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 12.02.2014 у справі №
910/24884/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/24884/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко