м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного підприємства
«Моноліт»доМіністерства оборони
Україниза участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на сторонівідповідачаДержавної
казначейської служби
Українипровідшкодування вартості
безпідставно набутого майнаГоловуючий
суддя Босий В.П.
Судді Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача:Сергеєв Д.С.від
відповідача:Логін Р.А.від третьої
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне підприємство «Моноліт»
(надалі - «Підприємство») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Міністерства оборони
України про відшкодування вартості
безпідставно набутого майна.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем у відповідності до умов
договору підряду на будівництво 142-х
квартирного житлового будинку у м.
Одесі по вул. Щорса №227/ДБ-179Буд від
22.11.2006 р. були виконані будівельні
роботи на загальну суму 6 146 612,13 грн., які
не оплачені відповідачем, а тому
внаслідок розірвання такого договору
позивачем заявлено вимогу про
стягнення вказаних грошових коштів в
якості відшкодування вартості
безпідставно набутого майна.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 31.07.2013 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 12.08.2013 р., залучено до участі у справі
Державну казначейську службу України в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача.
12.08.2013 р. до канцелярії суду від
представника позивача надійшла заява
про часткову зміну підстави позовних
вимог (доповнення позовних вимог), в
якій позивач просив стягнути з
відповідача відшкодування вартості
безпідставно набутого майна у розмірі 6
146 612,13 грн., відшкодування фактично
зроблених витрат на забезпечення
будівельного майданчика
електроенергією, водою та охороною у
розмірі 516 732,67 грн. та відшкодування
вартості фактично зроблених витрат за
вчинення дій в інтересах відповідача
без доручення у розмірі 310 096,14 грн.
Вказана заява прийнята судом до
Крім того, 12.08.2013 р. до канцелярії суду
представником позивача подано
клопотання про призначення у справі
судової експертизи, проведення якої
доручити Одеському науково-дослідному
інституту судових експертиз.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 12.08.2013 р. у зв'язку
із перебуванням судді Бойко Р.В. у
розгляду судді Босому В.П.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.08.2013 р. справу прийнято до
провадження суддею Босим В.П.
Ухвалами господарського суду міста
Києва від 12.08.2013 р. призначено у справі
№ 910/14653/13 судову
будівельно-технічну експертизу,
проведення якої доручено Одеському
науково-дослідному інституту судових
експертиз, провадження у справі
зупинено до проведення судової
експертизи та отримання висновку
експерта.

24.09.2013 р. до канцелярії суду від
Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшов
висновок експерту № 4696 від 12.09.2013 р. за
результатами проведення судової
будівельно-технічну експертизи у
справі № 910/14653/13 за позовом Приватного
підприємства «Моноліт» до
Міністерства оборони України про
відшкодування вартості безпідставно
набутого майна.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.09.2013 р. поновлено
провадження у справі № 910/14653/13 та
призначено до розгляду на 23.10.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.10.2013 р. розгляд справи
відкладено на 20.11.2013 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.11.2013 р. розгляд справи
відкладено до 23.12.2013 р. у зв'язку із
неявкою представників позивача та
третьої особи.

23.12.2013 р. від представника відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач заперечував проти
задоволення позовних вимог у повному
обсязі з огляду на те, що ним не було
порушено умови договору №227/ДБ-179Буд
від 22.11.2006 р., а факт безпідставного
набуття майна позивачем не
підтверджений.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.12.2013 р. вирішено здійснювати
розгляд справи колегіально у складі
трьох суддів.

23.12.2013 р. суддя Босий В.П. звернувся до
в.о. Голови господарського суду міста
Києва із заявою щодо колегіального
розгляду справи № 910/14653/13.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
23.12.2013 р. для здійснення колегіального
розгляду справи визначено наступних
суддів: Босий В.П. (головуючий), судді
Бойко Р.В., Стасюк С.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.01.2014 р. розгляд справі
відкладено до 03.02.2013 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 03.02.2014 р., у зв'язку
з перебуванням судді Стасюка С.В. у
відпустці, для здійснення
колегіального розгляду справи
визначено наступних суддів: Босий В.П.
(головуючий), судді Бойко Р.В., Котков
О.В.

Ухвалами господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів у складі:
Босий В.П. (головуючий), судді Бойко Р.В.,
Котков О.В., розгляд справи відкладено
до 10.02.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 р. розгляд справи
відкладено до 03.03.2014 р. у зв'язку із
неявкою представника третьої особи.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 03.03.2014 р. справу
№ 910/14653/13 передано на розгляд
колегії суддів у складі: Васильченко
Т.В. (головуюча), Бойко Р.В., Котков О.В. у
зв'язку із перебуванням судді Босого
В.П. у відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.03.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів у складі:
Васильченко Т.В. (головуюча), Бойко Р.В.,
Котков О.В. та призначено розгляд
справи на 31.03.2014 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 28.03.2014 р. справу
№ 910/14653/13 передано на розгляд
колегії суддів у складі: Босий В.П.
(головуючий), Літвінова М.Є., Котков О.В.
у зв'язку із поверненням судді Босого
В.П. з відпустки та перебуванням судді
Бойко Р.В. у відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.03.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів у складі:
Босий В.П. (головуючий), Літвінова М.Є.,
Котков О.В.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 31.03.2014 р. справу
№ 910/14653/13 передано на розгляд
колегії суддів у складі: Васильченко
Т.В. (головуюча), Літвінова М.Є., Котков
О.В. у зв'язку із перебуванням судді
Босого В.П. у відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 31.03.2014 р. справу прийнято до
свого провадження колегією суддів та
призначено розгляд справи на 14.05.23014 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 14.05.2014 р. справу
№ 910/14653/13 передано на розгляд
колегії суддів у складі: Босий В.П.
(головуючий), Літвінова М.Є., Котков О.В.
у зв'язку із поверненням судді Босого
В.П. з відпустки.

Ухвалами господарського суд міста
Києва від 14.05.2014 р. справу прийнято до
свого провадження колегією суддів,
розгляд справи відкладено до 04.06.2014 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 04.06.2014 р. справу
№ 910/14653/13 передано на розгляд
колегії суддів у складі: Босий В.П.
(головуючий), Ломака В.С., Пукшин Л.Г. у
зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. на лікарняному та
поданням заяви суддею Котковим О.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.06.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів.

В судове засідання представник
позивача з'явився, на виконання вимог
ухвал суду надав пояснення по суті
спору, позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти позову
заперечив та просив відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був належним
чином повідомлений, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №30067375.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що третя особа повідомлена про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2006 р. між Підприємством
(генпідрядник) та Міністерством
оборони України (замовник) було
укладено договір підряду на
будівництво 142-х квартирного житлового
будинку у м. Одесі по вул. Щорса
№227/ДБ-179Буд (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.4 Договору його
предметом є те, що замовник доручає
генпідряднику, а генпідрядник
зобов'язується відповідно до проектної
документації, чинних
нормативно-правових актів (Державних
будівельних норм, правил, стандартів
тощо) у галузі будівництва і
експлуатації об'єктів житлового
призначення та умов договору збудувати
об'єкт, ввести його в експлуатацію та
передати об'єкт замовнику (у
загальнодержавну власність в
оперативне управління замовника), а
замовник зобов'язується прийняти від
генпідрядника закінчені роботи з
будівництва об'єкта та оплатити їх у
визначеному договором порядку.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що
договірна ціна робіт з будівництва
об'єкта, в тому числі - з вартістю витрат
на будівництво житлового будинку з
інженерними мережами та благоустроєм,
не враховуючи витрат замовника,
складає суму 25 052 000,00 грн. з ПДВ, за
рахунок коштів загального та
спеціального фонду Державного бюджету
України.

Додатковою угодою №6/179 від 16.12.2010 р.
сторонами було погоджено, що станом на
01.01.2010 р. за рахунок коштів Державного
бюджету України було профінансовано
989 512,00 грн. Фінансування об'єкту в 2010
році складає 19 653 000,00 грн. Залишок
фінансування об'єкту у сумі 4 409 488,00 грн.
буде здійснюватися у 2011 році.

Згідно з п.п. б) п. 4.2 Договору замовник
зобов'язаний своєчасно відповідно до
умов Договору здійснювати
фінансування будівництва об'єкта.

Відповідно до п. 17.7 Договору якщо
судовим рішенням у договір внесено
зміни або його розірвано, він
вважається зміненим або розірваним з
дня набрання чинності відповідним
рішенням, якщо інше не встановлено
рішенням суду.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 01.06.2011 р. у справі №3/17-1772-2011,
яке набрало законної сили 14.06.2011 р., за
позовом Підприємства до Південного
управління капітального будівництва
Міністерства оборони України та
Міністерства оборони України Договір
було розірвано.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що
підстава для володіння відповідачем
грошовими коштами у розмірі 6 146 612,13
грн., розрахованих як вартість
виконаних, але не оплачених робіт,
відпала з огляду на розірвання
Договору згідно рішення суду.

Договір є договором підряду, а відтак
між сторонами виникли правовідносини,
які підпадають під правове регулювання
Глави 61 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Матеріалами справи підтверджується, що
на виконання умов Договору у період з
2007 року по 2008 рік позивачем
виконувалися роботи з будівництва 142-х
квартирного житлового будинку у м.
Одесі по вул. Щорса.

При цьому, у зв'язку з обмеженим
бюджетним фінансуванням сторонами
вносилися зміни до умов Договору в
частині строків та обсягів
фінансування будівництва спірного
об'єкта, зокрема Додатковою угодою №6/179
від 16.12.2010 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 844 Цивільного
кодексу України підрядник не має права
вимагати збільшення твердого
кошторису, а замовник - його зменшення в
разі, якщо на момент укладення договору
підряду не можна було передбачити
повний обсяг роботи або необхідні для
цього витрати. У разі істотного
зростання після укладення договору
вартості матеріалу, устаткування, які
мали бути надані підрядником, а також
вартості послуг, що надавалися йому
іншими особами, підрядник має право
вимагати збільшення кошторису. У разі
відмови замовника від збільшення
кошторису підрядник має право вимагати
розірвання договору.

У зв'язку з істотним зростанням
вартості підрядних робіт та відмовою
Міністерства оборони України від
укладення додаткової угоди до Договору
в частині збільшення договірної ціни,
Підприємство звернулося до суду із
вимогою про розірвання Договору.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 01.06.2011 р. у справі №3/17-1772-2011,
яке набрало законної сили 14.06.2011 р., за
позовом Підприємства до Південного
управління капітального будівництва
Міністерства оборони України та
Міністерства оборони України, Договір
було розірвано.

Вказане рішення суду мотивоване тим, що
замовником будівництва не було надано
згоду на збільшення вартості підрядних
робіт, що було необхідним у зв'язку з
істотним зростанням цін після
укладення такого договору.

За змістом ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу
України у разі зміни або розірвання
договору зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

З урахуванням викладеного, Договір
було розірвано в судовому порядку з
моменту набрання законної сили
рішенням господарського суду Одеської
області від 01.06.2011 р. у справі №3/17-1772-2011,
тобто з 14.06.2011 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 1212 Цивільного
кодексу України положення цієї глави
застосовуються також до вимог про
повернення виконаного однією із сторін
у зобов'язанні.

Із матеріалів справи вбачається, що у
період з листопада 2007 року по квітень
2008 року позивачем були виконані роботи
з будівництва об'єкту нерухомого майна
на загальну суму 6 146 612,13 грн., що
підтверджується актами приймання
виконаних робіт №№1-6 за 2013 рік форми
КБ-2 та довідкою про вартість виконаних
підрядних робіт за 2013 рік форми КБ-3.

В той же час, у зв'язку з відсутністю на
таких доказах підпису уповноваженою
особи відповідача, судом було визнано
необхідність призначення у справі
будівельно-технічної експертизи з
метою встановлення дійсного обсягу та
вартості виконаних позивачем робіт, а
також їх відповідність проектній
документації та вимогам державних
будівельних норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.08.2013 р. призначено у справі
№ 910/14653/13 судову
будівельно-технічну експертизу,
проведення якої доручено Одеському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

24.09.2013 р. до канцелярії суду від
Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшов
висновок експерту № 4696 від 12.09.2013 р. за
результатами проведення судової
будівельно-технічну експертизи у
справі № 910/14653/13 (надалі - «Висновок»).

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.09.2011 р. у справі призначено
судову бухгалтерську (економічну)
експертизу, проведення якої доручено
Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз.

Висновком встановлено, що фактично
виконані роботи відповідають вказаним
актах приймання виконаних робіт №№1-6
за 2013 рік форми КБ-2 та довідці про
вартість виконаних підрядних робіт за
2013 рік форми КБ-3, та становлять 6 146 612,13
грн.; ринкова ціна виконаних позивачем
робіт становить 6 146 612,13 грн.

При цьому, Висновком встановлено, що
будівельні роботи виконані згідно з
технологією будівництва, відповідають
проектній документації та вимогами
державних будівельних норм (ДБН).

Згідно із ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Із матеріалів Висновку вбачається, що
він обґрунтований, містить докладний
опис проведеного дослідження, чіткий
висновок з поставленого перед
експертами питання, а будь-яких
обставин, які б дозволяли стверджувати
про необґрунтованість, неправильність
Висновку чи суперечливість його іншим
матеріалам справи сторонами не
наведено, судом не встановлено, а
відповідачем не наведено.

Відтак, наданий Одеським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз Міністерства юстиції
України Висновок є належним та
допустимим в розумінні ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України доказом у справі.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що позивачем були
виконані, а відповідачем не оплачені
роботи з будівництва 142-х квартирного
житлового будинку у м. Одесі по вул.
Щорса, на загальну суму 6 146 612,13 грн.

При цьому, згідно зі ст. 876 Цивільного
кодексу України власником об'єкта
будівництва або результату інших
будівельних робіт є замовник, якщо інше
не передбачено договором.

З урахуванням змісту ст. 876 Цивільного
кодексу України та відсутності в
умовах Договору інших положень, суд
приходить до висновку, що власником
об'єкта будівництва 142-х квартирного
житлового будинку у м. Одесі по вул.
Щорса, є саме Міністерство оборони
України.

За таких обставин, внаслідок
розірвання Договору відповідач
зобов'язаний повернути відповідачу
суму грошових коштів у розмірі 6 146 612,13
грн., розрахованих як вартість
виконаних, але не оплачених робіт за
таким Договором, оскільки правова
підстава володіння такими коштами
відпала.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується
факт виконання позивачем робіт на
спірному об'єкті будівництва у розмірі
6 146 612,13 грн., порушення відповідачем
умов Договору та його розірвання, що
зумовило припинення правової підстави
володіння коштами, а відповідачем не
надано доказів зворотного.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Міністерством оборони України
обставин, з якими чинне законодавство
пов'язує можливість звільнення його
від відповідальності за порушення
зобов'язання, не наведено.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення коштів у розмірі 6 146 612,13 грн.
є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача вартості
відшкодування фактично зроблених
витрат на забезпечення будівельного
майданчика електроенергією, водою та
охороною у розмірі 516 732,67 грн. та
відшкодування вартості фактично
зроблених витрат за вчинення дій в
інтересах відповідача без доручення у
розмірі 310 096,14 грн.

Суд відзначає, що заявлено позивачем
вимога про відшкодування таких витрат
фактично є вимогою про стягнення з
відповідача збитків на загальну суму 826
828,81 грн.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного
кодексу до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода
-наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

В обґрунтування підстав для звернення
до суду із даною вимогою позивач вказує
на те, що відповідачем не було
підписано акт приймання-передачі
будівельного майданчика, у зв'язку з
чим позивач змушений був нести витрати
на електроенергію, водопостачання та
охорону такого будівельного
майданчика.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно з п. 17.8 Договору сторона, з вини
якої розривається договір, зобов'язана
компенсувати іншій стороні витрати і
збитки, зумовлені цими обставинами, за
винятком випадків розірвання договору
з вини іншої сторони. Документи для
здійснення кінцевих розрахунків при
розірванні договору пред'являються
зацікавленою стороною протягом 15 днів
з моменту прийняття рішення про
розірвання договору. Протягом 15 днів
після отримання необхідних документів
і розрахунків іншою стороною
проводиться оплата витрат і збитків,
зумовлених розірванням договору. У той
же строк генпідрядник передає
замовнику будівельний майданчик, а
також залишки матеріальних цінностей,
які генпідрядник придбав за власні
кошти і не може використати для
виконання робіт по інших договорах,
якщо замовник погоджується оплатити
генпідряднику вартість залишків
матеріальних цінностей.

Тобто, вказаним пунктом Договору
передбачено обов'язок з повернення
будівельного майданчику, який
покладений саме на генпідрядника -
Підприємство.

При цьому, позивачем не надано суду
належних доказів на підтвердження
факту звернення його до Міністерства
оборони України з метою підписання
акту приймання-передачі будівельного
майданчику, а також відмови
відповідача від його підписання.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про відсутність вини
відповідача у тому, що з моменту
розірвання Договору будівельний
майданчик, на якому проводилися роботи
з будівництва 142-х квартирного
житлового будинку у м. Одесі по вул.
Щорса, не був йому переданий та
знаходився у користуванні
Підприємства.

Крім того, позивачем належними та
допустимими доказами в розумінні
положень ст.ст. 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України не
доведено факту понесення витрат на
заявлену до стягнення суму.

Більш того, відповідно до ст. 1160
Цивільного кодексу України особа, яка
вчинила дії в майнових інтересах іншої
особи без її доручення, має право
вимагати від цієї особи відшкодування
фактично зроблених витрат, якщо вони
були виправдані обставинами, за яких
були вчинені дії. Якщо особа, яка
вчинила дії в майнових інтересах іншої
особи без її доручення, при першій
нагоді не повідомила цю особу про свої
дії, вона не має права вимагати
відшкодування зроблених витрат.

Матеріали справи не містять, а
позивачем не надано суду доказів
повідомлення відповідача про
понесення витрат за вчинення дій в
інтересах відповідача без доручення у
розмірі 310 096,14 грн., що з урахуванням
приписів ч. 2 ст. 1160 Цивільного кодексу
України є підставою для відмови у
відшкодуванні таких витрат позивачу.

Наведені обставини свідчать про не
доведення позивачем вини відповідача,
розміру заявлених до стягнення збитків
та наявність причинно-наслідкового між
діями (бездіяльністю) Міністерства
оборони України та понесеними
витратами, що в сукупності виключає
можливість задоволення позивних вимог
про стягнення з відповідача витрат на
забезпечення будівельного майданчика
електроенергією, водою та охороною у
розмірі 516 732,67 грн. та витрат за
вчинення дій в інтересах відповідача
без доручення у розмірі 310 096,14 грн.

За таких обставин суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог та стягнення з
Міністерства оборони України на
користь Підприємства грошових коштів у
розмірі 6 146 612,13 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення грошових коштів у розмірі
826 828,81 грн. необхідно відмовити з
викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного
підприємства «Моноліт» задовольнити
частково.

2. Стягнути з Міністерства оборони
України (03168, м. Київ, пр.
Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний
код 00034022) на користь Приватного
підприємства «Моноліт» (65014, м. Одеса,
Лідерсовський бул., 19/21;
ідентифікаційний код 30445708) грошові
кошти у розмірі 6 146 612 (шість мільйонів
сто сорок шість тисяч шістсот
дванадцять) грн. 13 коп., судовий збір у
розмірі 60 660 (шістдесят тисяч шістсот
шістдесят) грн. 13 коп. та витрати на
проведення судової експертизи у
розмірі 1 941 (одна тисяча дев'ятсот сорок
одна) грн. 97 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.06.2014 р.

Головуючий суддя
В.П. Босий

Судді
В.С. Ломака

Л.Г. Пукшин