ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.Справа № 922/1395/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Донецька залізниця" в особі вагонного
депо Слов'янськ ДП "Донецька залізниця",
м.Слов'янськ Донецької області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрроспромпостач",
м.Харків про стягнення 57359,92 гривень
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2014 року позивач, державне
підприємство "Донецька залізниця" в
особі вагонного депо Слов'янськ ДП
"Донецька залізниця", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрроспромпостач"
(відповідача) суми заборгованості у
розмірі 57359,92 гривень. Заявлену вимогу
обґрунтував неналежним виконанням
відповідачем умов усної домовленості
щодо ремонтних робіт 7 цистерн. Крім
того, позивач просив суд стягнути з
відповідача 1827,00 гривень судового
збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10 квітня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 13 травня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13 травня 2014
року було відкладено розгляд справи на
29 травня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29 травня 2014
року було відкладено розгляд справи на
10 червня 2014 року.

10 червня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду письмові
пояснення (вх.№369) та (вх.№370) на
підтвердження заявлених позовних
вимог. Судом було досліджено надані
документи та долучено до матеріалів
справи.

Сторони у судове засідання 10 червня 2014
року своїх представників не направили.
Про час та місце проведення судового
засідання були повідомлені належним
чином.

Вищий господарський суд України у п.4
Інформаційного листа № 01-8/1228 від 02
червня 2006 року "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" зазначив про те, що до
повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "у зв'язку з
закінченням терміну зберігання",
"адресат вибув", "адресат відсутній" і
тому подібне, з урахуванням конкретних
обставин справи можуть вважатися
належними доказами виконання
господарським судом обов'язку щодо
повідомлення учасників судового
процесу про вчинення відповідним судом
певних процесуальних дій.

Відповідно до п.3.6 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України
№02-5/289 від 18 вересня 1997 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Беручи до уваги, що відповідно до ст.33
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок доказування і
подання доказів покладено на сторони, а
також те, що ухвалою господарського
суду Харківської області про порушення
провадження у справі відповідача було
повідомлено про розгляд даної справи,
суд в порядку ст.75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними в ній
матеріалами, без участі представників
позивача та відповідача.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані учасниками
судового процесу докази, встановив
наступне.

У січні 2014 року державним
підприємством "Донецька залізниця" в
особі вагонного депо Слов'янськ ДП
"Донецька залізниця" (позивачем), на
підставі листа-замовлення №4/1
товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрроспромпостач"
(відповідача) від 08 січня 2014 року (а.с.15)
був зроблений деповський ремонт 7
цистерн на загальну суму 82346,08 гривень,
що підтверджується актом виконаних
робіт від 31 січня 2014 року (а.с.16) та актом
прийому-передачі відремонтованих,
реконструйованих і модернізованих
вагонів форми 03-3 від тієї ж дати (а.с.17).
Відповідні акти були підписані
повноважними представниками сторін та
скріплені печатками підприємств.

24 січня 2014 року відповідачем була
зроблена передплата за виконання
деповського ремонту цистерн у сумі 25000
гривень.

31 січня 2014 року позивач, для
остаточного розрахунку за виконання
деповського ремонту цистерн,
враховуючи суму передплати, виставив
відповідачу рахунок-фактуру на суму
57346,08 гривень (а.с.19), однак відповідач не
здійснив оплату за відповідним
рахунком. Крім того, відповідач
зобов'язався здійснити оплату за
зберігання запасних частин та
матеріалів у сумі 13,84 гривень, що
підтверджується актом прийому
виконаних робіт від 31 січня 2014 року
(а.с.18).

Суд, проаналізувавши обставини,
вказані у позовній заяві, дійшов
висновку про те, що позивач виконав
свої зобов'язання за умовами усної
домовленості належним чином та у
повному обсязі. Проте, відповідач, в
свою чергу, зобов'язання щодо оплати
отриманих послуг не виконав, у зв'язку з
чим, утворилась заборгованість перед
позивачем у розмірі 57359,92 гривень, яка
до цього часу залишається непогашеною.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми заборгованості у розмірі 57359,92
гривень нормативно та документально
обґрунтованою, та такою, що підлягає
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.129
Конституції України, ст.ст.599, 612
Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 193
Господарського кодексу України, та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрроспромпостач"
(61145, м.Харків, вул.Лопанська, 31, ) на користь державного
підприємства "Донецька залізниця" в
особі вагонного депо Слов'янськ ДП
"Донецька залізниця" (84109, Донецька
область, м.Слов'янськ, вул.Ком'яхова, 1,
) 57359,92 гривень
заборгованості та 1827,00 гривень
судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 червня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт