ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 р.
Справа № 914/1355/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бренд-С», м. Дубляни
Жовківського району Львівської
області

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Дрогобич Львівської області

про: стягнення 3 140,48 грн. заборгованості
за Договором поставки № Д13/308 від
14.06.2013р.

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Кошовий О.С.

Представники сторін:

від позивача: Бредіхіна Н.О.
(довіреність б/н від 23.10.2013 року)

від відповідача: не з'явився

Представнику позивача роз'яснено його
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 03.06.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бренд-С»
до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 3
140,48 грн. заборгованості за Договором
поставки № Д13/308 від 14.06.2013 року.

Ухвалою суду від 17.04.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 13.05.2014 року.
Ухвалою суду від 13.05.2014 року розгляд
справи відкладено на 03.06.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються
невиконанням відповідачем умов
Договору поставки № Д13/308 від 14.06.2013р.

03.06.2014 року представником позивача
через канцелярію суду подано заяву
вх.№2820/14 про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої просить суд
збільшити заявлені позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача пені
та стягнути з останнього 334,12 грн. пені.
Суд приймає заяву позивача про
збільшення позовних вимог.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, вимоги попередніх
ухвал суду виконав, позовні вимоги з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог підтримав, просив позов
задоволити повністю з підстав,
наведених у позовній заяві.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, вимог попередніх ухвал
суду не виконав, проти задоволення
позову у встановленому законом порядку
не заперечив, доказів погашення
заборгованості не подав, причин неявки
не повідомив. 02.06.2014 року на адресу суду
повернувся направлений відповідачу
поштовий конверт з копією ухвали суду
про виправлення описки від 25.04.2014 року з
відміткою «за терміном зберігання». З
долученого позивачем до позовної заяви
витягу Серія АГ № 912913 з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців вбачається,
що станом 31.03.2014 року місцем проживання
ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1. Відтак, відповідач
належним чином повідомлявся про час та
місце проведення судового засідання.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача за
наявними у справі матеріалами, яких
достатньо для встановлення обставин і
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

14.06.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бренд-С»
(Потсачальник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (Покупець)
укладено Договір поставки №Д13/308
(Договір), відповідно до п.1.1. якого
Постачальник зобов'язується поставити
(продати), а Покупець зобов'язується
прийняти (купити) продовольчі товари.

Згідно з п.1.2. Договору найменування,
асортимент, кількість, ціна та сума
кожної поставки передбачається в
накладній, яка являється невід'ємною
частиною даного Договору.

На виконання умов Договором позивачем
було поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 2824,73
грн., що підтверджується долученими до
матеріалів справи накладними № Д-000026479
від 21.06.2013 р. на суму 2638,52 грн.,№ Д-000027709
від 28.06.2013 р. на суму 10,01 грн. та № Д-000028628
від 05.07.2013 р. на суму 176,20 грн.

У свою чергу відповідач не оплатив
позивачу вартість поставленого товару,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем.

13.01.2014 року позивач звернувся до
відповідача з претензією та вимогою
терміново оплатити борг, проте, як
зазначив позивач у позовній заяві,
заборгованість відповідачем не
погашено.

Відповідач проти позову не заперечив,
доказів погашення заборгованості не
надав.

З урахуванням прийнятої судом заяви
про уточнення (збільшення) позовних
вимог позивач просить суд стягнути з
відповідача 2824,73 грн. основного боргу
за Договором, 334,12 грн. пені та 59,20 грн. 3 %
річних.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу
України майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 174 Господарського Кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання виникають, зокрема,
безпосередньо з господарського
договору, інших угод, передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Між сторонами у справі виникли
договірні відносини на підставі
Договору поставки № Д13/308 від 14.06.2013р.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з п.3.2. Договору встановлено, що
відпуск продукції здійснюється без
попередньої оплати при наступному
порядку розрахунків: Покупець
зобов'язується забезпечити
поступлення коштів на розрахунковий
рахунок Постачальника протягом 14
(чотирнадцяти) календарних днів від
дати тримання продукції.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. Статтею 611 Цивільного
кодексу України передбачені наслідки
порушення зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено факт
поставки позивачем відповідачу товару
на загальну суму 2824,73 грн., що
підтверджується долученими до
матеріалів справи накладними № Д-000026479
від 21.06.2013 р. на суму 2638,52 грн.,№ Д-000027709
від 28.06.2013 р. на суму 10,01 грн. та № Д-000028628
від 05.07.2013 р. на суму 176,20 грн.

У свою чергу відповідач своїх
зобов'язань в частині оплати
поставленого товару не виконав.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Стаття 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

У відповідності до ч.4. ст. 231 ГК України
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що у
випадку порушення терміну оплати
Покупець, відповідно до ст.ст. 549-551 ЦК
України та Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
зобов'язаний сплатити Постачальнику
суму заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також пеню у
розмірі 0,5 % від суми заборгованості за
кожний день прострочення, включно по
день оплати, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ.

З огляду на викладене, суд вважає
підставними та обґрунтованими вимоги
позивача про стягнення з відповідача
2824,73 грн. основного боргу за Договором,
334,12 грн. пені та 59,20 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
у відповідності до ст. 49 ГПК України
судовий збір слід покласти на нього у
повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 610, 625,
655, 692, 712 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 174, 175, 232 Господарського кодексу
України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1;
індивідуальний податковий номер
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бренд-С»
(80381, Львівська область, Жовківський
район, м. Дубляни, вул. Вокзальна, 11; р/р
001 в ЛФ ПАТ «Банк «Київська Русь»,
МФО 385543; ) 2824,73 грн.
основного боргу за Договором поставки
№ Д13/308 від 14.06.2013р., 334,12 грн. пені та 59,20
грн. 3 % річних та 1827,00 грн. судового
збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 10.06.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А