ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 р.
Справа № 914/1165/14

За позовом: Львівського комунального
підприємства «Сонячне», м. Львів

до відповідача: Установи
дитячо-юнацьких та молодіжних клубів
Франківського району м. Львова, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Львівське міське комунальне
підприємство «Львівтеплоенерго», м.
Львів

про: стягнення 17 665,17 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача : Дзундза О.В. - дов. №б/н від
14.01.2014 року,

відповідача: Михалик М.З. - дов. №б/н від
11.04.2014 р.

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено
права та обов'язки передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Заяв про відвід судді не
подавалось. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало.

На розгляд господарського суду
Львівської області поступив позов
Львівського комунального підприємства
«Сонячне» до Установи дитячо-юнацьких
та молодіжних клубів Франківського
району м. Львова про стягнення 17 665,17
грн. Ухвалою від 09.04.2014 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 17.04.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим,
що відповідач в порушення умов
договору №1 від 21.01.2009 року укладеного
між позивачем і відповідачем про
надання послуг з теплопостачання та
гарячого водопостачання не здійснив
оплати за надані послуги, внаслідок
чого виникла основна заборгованість
відповідача перед позивачем в сумі
17665,17 грн., яку позивач просить стягнути
з відповідача та судові витрати.

Рух справи відображено в ухвалах
суду, що містяться в матеріалах справи.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 07.05.2014 р. за
клопотанням представника позивача
залучено до участі в даній справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Львівське міське
комунальне підприємство
«Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул.
Данила Апостола, 1) і розгляд справи
відкладено на 02.06.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 02.06.2014 року за
клопотанням представника позивача
продовжено строк розгляду справи з
08.06.2014 року на 15 календарних днів і
відкладено розгляд справи на 16.06.2014
року.

Через канцелярію суду 13.06.2014 року
представник позивача подав заяву про
уточнення позовних вимог (вх. 25748/14 від
13.06.2014 р.), в якій просить поновити
строки на право позивача стягнення з
відповідача боргу за період з вересня
2002 р. по 20.01.2009 р. із підстав поважності
пропуску такого та стягнути з
відповідача борг в сумі 17 665,17 грн., який
виник в період з вересня 2002 року по
20.01.2009 року та понесені судові витрати.
Також 16.06.2014 року подав заяву про
поновлення строків позовної давності,
в якій просить поновити строки на право
позивача стягнення з відповідача боргу
за період з вересня 2002 р. по 20.01.2009 р. із
підстав поважності пропуску такого (вх.
№25795 від 16.06.2014 року).

В судове засідання 16.06.2014 р. представник
позивача з'явився, позов підтримав з
врахуванням заяви про уточнення
позовних вимог та заяви про поновлення
строків позовної давності. Просить
позов задоволити. Вимоги ухвали суду
виконав частково.

В судове засідання 16.06.2014 р.
представник відповідача з'явився,
позов не визнає з підстав викладених у
запереченнях на позов та у клопотанні
про застосування строку позовної
давності до позовних вимог. Заперечив
проти прийняття до розгляду заяви
позивача про заміну підстав позову та
проти заяви про поновлення строку
позовної давності. Просить в позові
відмовити. Вимоги ухвали суду виконав.

В судове засідання 16.06.2014 р. представник
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача не з'явився,
незважаючи на те що належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи судом, причин неприбуття в
судове засідання не повідомив, вимог
ухвал суду не виконав.

Відповідно до п. 3.11. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання
застосування практики Господарського
процесуального кодексу України» №18
від 26.12.2011 р. (із змінами та
доповненнями), зокрема статтею 22
цього Кодексу , не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
"додаткових" позовних вимог і т.п.
тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв(клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен

розцінювати її як: - подання іншого
(ще одного) позову, чи - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи -
об'єднання позовних вимог, чи - зміну
предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків
позивачем має бути додержано

правил вчинення відповідної
процесуальної дії, а недотримання ним

таких правил тягне за собою
процесуальні наслідки, передбачені ГПК

та зазначені в цій постанові.

Право позивача на зміну предмета або
підстави позову

може бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом

справи по суті та лише у суді першої
інстанції шляхом подання до

суду відповідної письмової заяви,
яка за формою і змістом має

узгоджуватися із статтею 54 ГПК з
доданням до неї документів, зазначених

у статті 57 названого Кодексу.

Невідповідність згаданої заяви
вимогам цих норм процесуального

права є підставою для її повернення
з підстав, передбачених

частиною першою статті 63 ГПК . Заяви
про зміну предмета або підстави
позову, які відповідають вимогам
статей 54 і 57 ГПК, проте подані після
початку розгляду господарським судом
справи по суті,

залишаються без розгляду і
приєднуються до матеріалів справи, про

що суд зазначає в описовій частині
рішення, прийнятого по суті

спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи) (п. 3.11. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання
застосування практики Господарського
процесуального кодексу України» №18
від 26.12.2011 р. (із змінами та
доповненнями).

Суд розцінює заяву представника
позивача про уточнення позовних вимог
за вх. №25748/14 від 13.06.2014 р., як зміну
підстав позову і враховуючи те, що вона
подана після початку розгляду справи
по суті, та така залишається судом без
розгляду і приєднується до матеріалів
справи (п.3.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання застосування практики
Господарського процесуального кодексу
України» №18 від 26.12.2011 р. (із змінами та
доповненнями).

В судовому засіданні 16.06.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
повно та всебічно з'ясувавши усі
обставини справи в їх сукупності,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, оглянувши оригінали
документів, судом встановлено таке.

На балансі Львівського комунального
підприємства «Сонячне» (падалі - ЛКП
«Сонячне») знаходиться будинок №13 на
вул. Грабянки у м. Львові.

Установа дитячо-юнацьких та молодіжних
клубів Франківського району м. Львова є
орендарем приміщень, загальною площею
48,6 кв.м., розташованих у вищевказаному
будинку, на підставі Договору оренди
№Ф-8144-12 нерухомого майна (будівель,
споруд, приміщень), укладеного між
Управлінням комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради та Установою
дитячо-юнацьких та молодіжних клубів
Франківського району м. Львова 07 лютого
2012 року.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради №365
від 08.06.2007р. «Про визначення виконавця
житлово-комунальних послуг у м,
Львові», ЛКП визначено виконавцем
житлово-комунальних послуг у житлових
будинках м. Львова.

Згідно договору №3026/Ф від 19.08.2002 року
про постачання теплової енергії в
гарячій воді, укладеним між ЛКП
«Сонячне» та Львівським міським
комунальним підприємством
«Львівтеплоенерго» останній взяв на
себе зобов'язання постачати ЛКП
«Сонячне» (Покупцеві за Договором)
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах, а ЛКП «Сонячне»
зобов'язується отримувати та
оплачувати одержану енергію за
встановленими тарифами (цінами).

Згідно додатку №1 до Договору №3026/Ф від
19.08.2002р. укладеного між ЛКП «Сонячне» та
ЛМКП «Львівтеплоенерго», постачання
теплової енергії здійснювалось на
нежитлові приміщення в будинку №13 на
вул. Грабянки.

У відповідності до договору №1 від
21.01.2009р. «Про надання послуг з
теплопостачання та гарячого
водопостачання», укладеного вже між
УДЮМК Франківського району м. Львова та
ЛКП «Сонячне», останній взяв на себе
зобов'язання надавати послуги
споживачу (УДЮМК Франківського району
м. Львова) з теплопостачання та
гарячого водопостачання в обсягах,
передбачених тепловим навантаженням
па приміщення в житловому будинку №13
на вул. Грабянки, а споживач
зобов'язується отримувати та
сплачувати за споживання і
користування за встановленими
тарифами (цінами) в терміни передбачені
цим договором. Відповідно до п.3.2 цього
ж договору споживач зобов'язаний
виконувати умови та порядок
розрахунків за послуги з
теплопостачання, що передбачені
договором. Відповідно до п.6.1. споживач
сплачує вартість спожитої теплової
енергії в грошовій формі відповідно до
рахунків, виставлених ЛКП «Сонячне» не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
звітним.

Вказаний договір №1 від 21.01.2009р. набрав
чинності з 21.01.2009 року з терміном дії до
31.12.2009 року.

Згідно п. 9.2. Договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення терміну
його дії не буде заявлено про його
припинення однією із сторін.

У вересні 2009 р. на адресу відповідача
надійшов лист позивача від 03.09.2010р. №244,
у якому позивач повідомив про те, що
відповідачу необхідно укласти прямий
договір на теплопостачання Із ЛМКП
«Львівтеплоенерго».

20.10.2010р. між Відповідачем та Львівським
міським комунальним підприємством
«Львівтеплоенерго» укладено договір
«про постачання теплової енергії в
гарячій воді», предметом якого є
надання послуг з опалення та гарячого
водопостачання. Із цього часу
Відповідач користується послугами
ЛМКП «Львівтеплоенерго», а не Позивача.
А також Відповідач оплачує ЛМКП
«Львівтеплоенерго» спожиті за цим
договором послуги.

Згідно листа ЛМКП «Львівтеплоенерго»
№25/1-264 від 22.04.2013р. (копія міститься в
матеріалах справи), який наданий на
запит Відповідача, нежитлове
приміщення УДЮМК з 21.01.2009р. по 01.10.2010 р.
було об'єктом Договору від 19.08.2002р.
Зазначене свідчить про те, що нежитлове
приміщення, включене до Договору від
19.08.2002р. лише з 21.01.2009р., позивачу
виставляються рахунки з боку ЛМКП
«Львівтеплоенерго» та несе відповідні
витрати.

Позивачем заявлено позовна вимога про
стягнення заборгованості за послуги Із
теплопостачання та надано розрахунок
заборгованості за період з січня 2006р.
по грудень 2011р.

Із розрахунку вбачається, що на його
початок (станом на січень 2006р.) уже
існувала заборгованість у сумі 7 835,88
грн.

Таким чином, позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача борг в сумі 17 665,17 грн., який
значиться на даний час за період з
вересня 2002 року по 20.01.2009 року.

Позивач не заперечив, що оплату по
договору від 21.01.2009 року №1, відповідач
провів йому в повному обсязі.

У заяві про поновлення строків
позовної давності, представник
позивача покликається на важкий
матеріальний стан позивача, який
існував на підприємстві з 2000 року по 2013
рік в зв'язку з несвоєчасним
поступленням коштів за комунальні
послуги від мешканців та несвоєчасним
поверненням бюджетних коштів.

Просить врахувати, що ухвалами
господарського суду Львівської
області із-за відсутності доказу
сплати судового збору, позовні заяви
ЛКП «Сонячне» ухвалами суду від 29.07.2013
року та 05.09.2013 року повертались йому без
розгляду.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарськихвідносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог,
що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських
договорів застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України (ст. 526) з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом 19.18.2002 року ЛКП
«Сонячне» та ЛМКП «Львівтеплоенерго»
уклали договір № 3026/Ф про постачання
теплової енергії в гарячій воді, який
став підставою виникнення прав і
обов'язків між сторонами.

Згідно додатку №1 до Договору №3026/ф від
19.08.2002 року постачання теплової енергії
здійснювалось на нежитлові приміщення
в будинку №13 на вул. Граб'янки, які
займав відповідач по даній справі.

У відповідності до договору №1 від
21.01.2009 року «Про надання послуг з
теплопостачання та гарячого
водопостачання» укладеним між УДЮМК
Франківського району м. Львова та ЛКП
«Сонячне» останній взяв на себе
зобов'язання надавати послуги
споживачу (УДЮМК Франківського району
м. Львова) з теплопостачання та
гарячого водопостачання в обсягах,
передбачених тепловим навантаженням
па приміщення в житловому будинку
№13 на вул. Граб'янки а споживач
зобов'язується отримувати та
сплачувати за споживання і
користування за встановленими
тарифами (цінами) в терміни передбачені
цим договором. Відповідно до п.3.2 цього
ж договору споживач зобов'язаний
виконувати умови та порядок
розрахунків за послуги з
теплопостачання, що передбачені
договором. Відповідно до п.6.1. споживач
сплачує вартість спожитої теплової
енергії в грошовій формі відповідно до
рахунків, виставлених ЛКП «Сонячне» не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
звітним.

У вказаному договорі №1 від 21.01.2009р.
сторони визначили термін його дії до
20.10.2010 року.

Згідно п. 9.2. даний договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення терміну
дії не буде заявлено про його
припинення однією стороною. Отже даний
договір діяв по 20.10.2010 р.

20.10.2010р. між Установою дитячо-юнацьких
та молодіжних клубів Франківського
району м. Львова та ЛМКП
«Львівтеплоенерго» укладено договір
№4742/Ф про постачання теплової енергії
в гарячій воді, за яким ЛМКП
«Львівтеплоенерго» зобов'язується
постачати споживачу (УДЮМК
Франківського району м. Львова) теплому
енергію для опалення та здійснювати
гаряче водопостачання в потрібних
обсягах, а споживач зобов'язується
отримувати та оплачувати одержану
теплову енергію для опалення та гаряче
водопостачання за встановленими
тарифами (цінами). Відповідно до п.3.2.2
цього договору УДЮМК Франківського
району м. Львова зобов'язане виконувати
умови та порядок оплати спожитої
енергії в обсягах і в терміни, які
передбачені даним договором.

Як вбачається із акту звірки між ЛКП
«Сонячне» та Установою дитячо-юнацьких
та молодіжних клубів Франківського
району м. Львова за послуги з
централізованого опалення та
приєднаного теплового навантаження по
приміщенню за адресою вул. Грабянка, 13
по даних ЛКП «Сонячне» сальдо станом на
01.01.2009 року складає 0, тобто
заборгованість відповідача перед
позивачем на час укладення договору
між позивачем і відповідачем відсутня.

Даний акт підписаний директором і
головним бухгалтером ЛКП «Сонячне» і
скерувався позивачем відповідачу для
підписання листом №243 від 03.09.2010 року
(а.с. 44-45). Щодо оплати коштів, по даному
договору, то такі відповідачем
повністю сплачено по договору №1 від
01.01.2009 р., що не заперечили сторони в
судовому засіданні. Доказів
виставлення відповідачу до плати
рахунків та підписаних актів наданих
послуг за спірний період з вересня 2002
р. по 20.01.2009 р. позивач на вимогу суду не
надав, мотивуючи їх у зв'язку із
знищенням таких за спливом строку
зберігання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
зазначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом частини другої статті 9
ЦК України та частини першої статті 223
ГК України позовна давність має
застосовуватися до вимог, що
випливають з майново-господарських
зобов'язань, визначених статтею 175 ГК
України.

Відповідно до ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 Цивільного кодексу України).

Пунктами 1, 5 ст. 261 Цивільного
кодексу України передбачено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила,
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Частиною третьої статті 267 ЦК
України передбачена можливість
застосування позовної давності, у тому
числі й спеціальної, лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення судом.

За приписами п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» №10
від 29.05.2013 р., за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський судповинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення. Позовна
давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності. Питання щодо
поважності цих причин, тобто наявності
обставин, які з об'єктивних, незалежних
від позивача підстав унеможливлювали
або істотно утруднювали своєчасне
подання позову, вирішується
господарським судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
наявних фактичних даних про такі
обставини.

Починаючи з 20.10.2010 року позивач
жодних послуг з опалення та гарячого
водопостачання відповідачу не надає,
позивачем не нараховується плата за
такі послуги і жодних проплат позивачу
не здійснюється. Відтак між сторонами
більш як три роки фактично не існує
жодних договірних відносин, з огляду на
подані позивачем докази, із постачання
та споживання названих послуг.

Тому суд вважає, що обставин, які б
давали підстави вважати строк позовної
давності перерваним у межах трьох
років, що передували зверненню до суду,
існувати не можуть, а позивачем строк
позовної давності пропущено виключно у
зв'язку Із суб'єктивними чинниками, які
в силу свого змісту не можуть бути
визнані поважними причинами пропуску
такого строку.

Клопотання позивача про поновлення
строку позовної давності для захисту
свого порушеного права судом відхилено
з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013 р."Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності. Питання щодо
поважності цих причин, тобто наявності
обставин, які з об'єктивних, незалежних
від позивача підстав унеможливлювали
або істотно утруднювали своєчасне
подання позову, вирішується
господарським судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
наявних фактичних даних про такі
обставини.

Наведені ж позивачем причини суд
не вважає поважними, оскільки при
належному веденні бухгалтерського
обліку у позивача порушення його права
могло бути виявлено ним самим в межах
трьохрічного строку позовної давності,
а не значно пізніше.

Крім цього, суд звертає увагу на те,
що на адресу Відповідача надійшов
супровідний лист від позивача №243
03.09.2010р. із підписаним зі сторони
Позивача актом звірки
взаєморозрахунків (копія міститься в
матеріалах справи). Згідно вказаного
акту звірки станом на 01.01.2009р.
заборгованість Відповідача перед
позивачем відсутня, а станом на 01.08.2010 р.
уже по договору №1 від 21.01.2009 року
становить 2 683,40 грн., яку відповідач
погасив і доказ суду надав. 21.01.2009р. між
позивачем та відповідачем укладено
Договір №1 про надання послуг
теплопостачання та гарячого
водопостачання. Тому до 21.01.2009р.
Відповідач у жодних договірних
зобов'язаннях із позивачем не
перебував.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за надані послуги у
розмірі 17 665,17 грн. за період з вересня
2002 р. по 20.01.2009 р. задоволенню не
підлягають, так як не доведено
позивачем дана сума заборгованості
відповідача перед ним.

В порядку ст. 4-3 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладається на позивача.

На підставі вищенаведеного та
керуючись статтями 20, 21, 22, 32 - 34 43, 44, 49, 82
- 85, Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 19.06.2014 р.

Суддя
Долінська О.З.