ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.Справа № 922/1534/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
Продресурс ЛТД", м. Харків до 1)
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фріч-ТОТ", м. Харків ,
2) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Полтава про стягнення коштів в
розмірі 77530,05 грн. за участю :

Представник позивача - Долгополова Ю.В.
довіреність №01-01 від 01.01.2014 року;

Представник першого відповідача - не
з"явився;

Представник другого відповідача - не
з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
Продресурс ЛТД" звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фріч-ТОТ"
та до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення солідарно пені у
розмірі 100,00 грн., а також про стягнення
з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
основної заборгованості у розмірі 12297,37
грн., пені у розмірі 358,01грн., штрафу у
розмірі 64297,74 грн., інфляційних втрат у
розмірі 371,24 грн. та 3% річних у розмірі
105,69 грн. В обгрунтування позовних вимог
позивач вказує на неналежне виконання
з боку 2-го відповідача своїх
зобов'язань за Договором поставки
товару №183-12-П від 23.11.2012 року, а також
неналежне виконання 1м відповідачем
зобов'язань за Договором поруки №18-09
від 18.09.2013 року.

Ухвалою суду від 18.04.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі №922/1534/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 19 травня 2014 року.

Ухвалою суду від 19.05.2014 року розгляд
справи було відкладено на 02 червня 2014
року.

Представник позичвача в судовому
засіданні 02.06.2014 року позовні вимоги
підтримував в повному обсязі та просив
їх задовольнити.

Представник 1-го відповідача в судові
засідання не з'являвся, в заяві, наданій
через канцелярію суду 19.05.2014 року
просив розглянути справу без участі
представника ТОВ "Фріч-ТОТ", позовні
вимоги визнавав в повному обсязі.

Представник 2-го відповідача в судові
засідання не з'являвся, відзив на
позовну заяву, не надав, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
наступне.

Відповідно до п. 3.6 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України від
18.09.1997 № 02-5/289 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України", особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 05.05.2014 року,
місцем знаходження Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1.

Ухвала господарського суду про
порушення провадження у справі, яка
надсилались на юридичну адресу 2-го
відповідача повернута до суду з
позначкою "за закінченням терміну
зберігання" (згідно довідки поштового
відділення арк. с. 79).

Згідно Інформаційного листа Вищого
господарського суду України N 01-8/1228,
02.06.2006 року "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній"і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи
на приписи ч. 1 ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців", відповідно
до якої, відомості, які внесені до
Єдиного державного реєстру, вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, суд приходить
до висновку, що відповідач належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи й відсутність
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази,
вислухавши пояснення представника
позивача судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Продресурс ЛТД" -
Постачальник (позивач у справі) та ФОП
ОСОБА_1 - Покупець (2-й відповідач у
справі) 23 листопада 2012 року було
укладено Договір поставки товару
№183-12-П, у відповідності до якого
Позивач зобов'язався поставити та
передати у власність 2-го відповідача
товар/продукцію відповідно до
накладних, які є невд"ємною частиною
даного Договору, а 2-й відповідач -
прийняти цей товар та оплатити його на
умовах і в порядку, визначених даним
Договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору, моментом
здійснення поставки товарів позивачем
є їх отримання 2-м відповідачем з
відповідною відміткою в
супроводжувальній первинній
обліково-видатковій документації
(видаткова накладна тощо). Ціна,
асортимент, номенклатура,
найменування, кількість товару, місце і
строк поставки вважаються остаточно
узгодженими сторонами даного Договору
з моменту підписання відповідних
накладних.

Вважається, що будь-яка особа, яка
поставила свій підпис в
супроводжувальній первинній
обліково-видатковій документації
(видаткова накладна тощо), вважається
уповноваженою на це 2-м відповідачем,
якщо такий підпис буде скріплено
відбитком будь-якої печатки чи штампу
2-го відповідача, товар прийнято у
відповідній кількосьті та належній
якості, 2-м відповідачем отримано усю
супровідну документацію до товару
відповідно до вимог даного Договору та
вимог чинного законодавства України
(п.2.4 Договору).

Згідно п. 2.6 Договору всі поставки
товару по накладним, оформленими
сторонами на протязі строку дії даного
Договору, вважаються такими, що
поставлені на основі і межах дагого
Договору, навіть при відсутності
зазначення даного Договору в самій
накладній.

На виконання умов даного договору з
14.11.2013 року по 12.12.2013 року позивач
поставив 2-му відповідачу Товар
загальною вартістю 14310,07 грн., що
підтверджується видатковими
накладними (арк.с. 16-20), податковими
накладними та товаро-транспортними
накладними на переміщення алкогольних
напоїв (арк.с.21-30), скріпленими
печатками та підписами представників
сторін. Крім того, факт поставки товару
підтвержується підписаним та
завіреним печаткою ФОП ОСОБА_1 Актом
звірки взаємних розрахунків за грудень
2013року (арк. с. 15).

За умовами п.5.2 укладеного Договору, 2-й
відповідач здійснює розрахунки з
позивачем за поставлений товар на
умовах відстрочення платежу на 21
календарний день з дати отримання
відповдної партії товару від позивача,
якщо інше не передбачено додатковою
угодою.

Однак, як стверджує позивач та
вбачається з матеріалів справи, за
переданий по вказаним накладними товар
відповідач розрахувався лише частково
в розмірі 2012,70 грн. Таким чином, на
момент звернення позивача до суду
заборгованість 2-го відповідача перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Продресурс ЛТД"
становить 12297,37 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зообов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. (ст.. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що вказана сума боргу не
оспорена 2-м відповідачем, 2-й
відповідач не надав суду доказів про
погашення боргу а також враховуючи, що
відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк, позовні вимоги
позивача в частині стягнення суми
боргу в розмірі 12297,37 грн. є
обгрунтованими, підтверджуються
наданими суду доказами та підлягають
задоволенню.

18 вересня 2013 року між позивачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
Продресурс ЛТД" (Кредитор) та першим
відповідачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фріч-ТОТ"
(Поручитель) було укладено Договір
поруки №18-09. За цим договором 1-й
відповідач поручився перед позивачем
за виконання обов'язку 2-м відповідачем
за Договором поставки товару №183-12-П
від 23.11.2012 року (основним Договором), в
об'ємі та на умовах, встановлених
Договором поруки.

Згідно п. 1.2 договору поруки Поручитель
відповідає перед Кредитором за
невиконання Боржником свого основного
зобов'язання в обсязі, який дорівнює
частковій сплаті неустойки. Розмір та
вид неустойки, яка підлягає сплаті
поручителем, визнається самостійно
Кредитором при пред"явленні
відповідної вимоги.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки.
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Таким чином, 1-й відповідач солідарно
відповідає з 2-м відповідачем перед
позивачем за виконання зобов'язань за
Договором поставки товару №183-12-П від
23.11.2012 року в тому обсязі, який
передбачений п. 1.2 Договору поруки.

Позивач, посилаючись на порушення 2-м
відповідачем зобов"язань за основним
Договором, просить стягнути солідарно
з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фріч-ТОТ" та Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про пеню у
розмірі 100,00 грн., а також стягнути з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 пеню
у розмірі 358,01грн., штраф у розмірі 64297,74
грн., інфляційні втрати у розмірі 371,24
грн. та 3% річних у розмірі 105,69грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до п.6.2.1 основного договору,
відповідач відповідає за несвоєчасну
оплату отриманого товару шляхом сплати
позивачу пені в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України за кожен день прострочення
платежу від загальної суми
заборгованості до дати повної оплати
товару.

Позивач нарахував суму пені з
урахуванням Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22 листопада 1996 року та в
порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок пені,
нарахованої позивачем, перевіривши
період нарахування останнім вказаної
суми, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
таким, що відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
солідарному стягненню з Відповідачів у
повному обсязі..

Щодо заявленої вимоги Позивача про
стягнення з 2-го відповідача 64297,74грн. - 5%
штрафу за кожен день прострочення
платежу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6.2.2 основного Договору,
в разі якщо прострочення платежу за
поставлену партію товару становить
більше 3 календарних днів, відповідач в
такому випадку додатково сплачує на
користь позивача штраф у розмірі 5% від
вартості відповідної партії товару за
кожен день прострочення платежу до
дати повної оплати поставленої партії
товару.

Суд зазначає, що під штрафом розуміють
неустойку, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦКУ), а
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 ЦКУ). Отже, пеня, як вид неустойки,
відрізняється від штрафу тим, що має
триваючий характер, а тому суд вважає,
що п.6.2.2 основного договору в частині
сплати штрафу за кожний день
прострочення платежу є таким, що
суперечить нормам чинного
законодавства.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок суми 5% штрафу,
нарахованого Позивачем, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є невірним, та таким, що не
відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
стягненню з 2-го ідповідача у розмірі
614,86 гривень, в іншій частині суми 5%
штрафу слід відмовити.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

За таких обставин суд визнав позовні
вимоги позивача в сумі 371,24 грн. -
інфляційні втрати та 105,69 грн. - 3% річних,
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на обох Відповідачів
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 554, 610, 611, 625, 626, 712
Цивільного кодексу України, ст. 193, 232
Господарського кодексу України, ст.ст.
22, 44, 49, 65, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фріч-ТОТ"
(61010, м. Харків, вул. Основ'янська, 55, Код
ЄДРГІОУ 33901924) та Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Продресурс ЛТД" (61010,
м. Харків, вул. Основ"янська, 55, ) - пеню у розмірі 100,00 грн та
суму судового збору у розмірі 2,36 грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код:
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Продресурс ЛТД" (61010, м. Харків, вул.
Основ"янська, 55, ) - суму
боргу у розмірі 12297,37 грн., пеню у
розмірі 358,01 грн., 5% штрафу у розмірі 614,86
грн., 3% річних у розмірі 105,69 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 371,24 грн. та
суму судового збору у розмірі 323,94 грн.

Видати накази після набрання судовим
рішенням законної сили.

В частині вимог позивача про стягнення
з відповідача 63682,88 грн. 5% штрафу - в
позові відмовити.

Повне рішення складено 10.06.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк