ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.06.2014
Справа № 905/1999/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання
Самойловій К.Є.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Данко", с.Новоданилівка, Оріхівський
район, Запорізька область

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
"Південкомбанк", м.Донецьк

про визнання недійсним договору про
надання відкличної відновлювальної
кредитної лінії №29К-17Ю від 13.06.12р. в
частині п.6.1 щодо третейського
застереження.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Колтунова С.В. за
довіреністю.

Суд перебував в нарадчій кімнаті

10.06.2014р. з 11.15 год. по 11.25 год.

Суть справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Данко", с.Новоданилівка, Оріхівський
район, Запорізька область звернулось
до господарського суду Донецької
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Південкомбанк", м.Донецьк про визнання
недійсним договору про надання
відкличної відновлювальної кредитної
лінії №29К-17Ю від 13.06.2012р. в частині п.6.1
щодо третейського застереження.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на
невідповідність чинному законодавству
наявного в п.6.1 договору про надання
відкличної відновлювальної кредитної
лінії №29К-17Ю від 13.06.12р. третейського
застереження та на обмеження його
права на судовий захист зазначеним
третейським застереженням,
заперечуючи підписання сьомої
сторінки цього договору, на якій
міститься третейське застереження.

Ухвалою суду від 31.03.2014р. за вказаним
позовом порушено провадження по справі
№ 905/1999/14.

10 квітня 2014р. від відповідача надійшов
відзив на позов №09-492 від 09.04.2014р., в
якому він заперечив проти позовних
вимог, оскільки вважає їх незаконними
та необґрунтованими.

За клопотанням позивача розгляд справи
№905/1999/14 неодноразово відкладався
згідно зі ст. 77 ГПК України.

28 квітня 2014р. через канцелярію суду
позивачем надано клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи по справі №905/1999/14 з метою
вирішення питання, чи виконано підпис
від імені ОСОБА_2 в договорі про надання
відкличної відновлювальної кредитної
лінії №29К-17Ю від 13.06.2012р. ОСОБА_2 чи
іншою особою. Обґрунтовуючи заявлене
клопотання, позивач заперечує
підписання оспорюваного договору в
повному обсязі, у зв'язку з чим в нього
відсутній екземпляр даного договору.

У судовому засіданні 10.06.2014р.
представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог з
підстав, викладених у відзиві.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином, про поважність причин
неявки суд не повідомив.

За змістом правової позиції Вищого
господарського суду України,
викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. При цьому неявка у
судове засідання однієї з сторін,
належним чином повідомленої про час і
місце цього засідання, не перешкоджає
такому переходові до розгляду позовних
вимог, якщо у господарського суду
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи, передбачені частиною
першою статті 77 ГПК України (п.3.12
постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору, позивачем
не надано доказів в підтвердження
поважності причин неявки їх
повноважних представників в судове
засідання, справа розглядається
відповідно до ст.75 ГПК України без явки
позивача за наявними в ній матеріалами.

Перед початком розгляду справи по суті
представника позивача було
ознайомлено з правами та обов'язками,
передбаченими ст.22 ГПК України. Судом,
відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України,
складено протокол, який долучено до
матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129
Конституції України, ст.ст.42,43 ГПК, ст.
33 ГПК України основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
За приписами ст.43 ГПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарським судом
встановлено наступне:

Встановив:

13 червня 2012р. між Публічним акціонерним
товариством «Комерційний банк
«Південкомбанк» (далі - кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Данко» (далі - позичальник) укладено
договір про надання відкличної
відновлювальної кредитної лінії
№29К-17Ю (далі - кредитний договір),
згідно з п.1.1 якого банк відкриває
позичальнику відновлювальну кредитну
лінію та в її межах надає кредитні
кошти на наступних умовах: ліміт
кредитування - 650 000,00 грн., що змінюється
відповідно до графіку зменшення ліміту
кредитування, наведеного в додатку №1
до цього договору, кінцевий строк дії
кредитної лінії - до 21.12.2012р. включно,
ціль використання коштів - поповнення
обігових коштів, процентна ставка - 24%
річних, комісія за підготовку та
оформлення договору - 360,00 грн.,
одноразова комісія за відкриття
кредитної лінії - 1% від ліміту
кредитування.

В п.6.1 кредитного договору міститься
третейське застереження наступного
змісту : «Згідно Закону «Про третейські
суди» застереження, викладене за
волевиявленням сторін у даному
договорі, визнається третейською
угодою сторін договору, за наявності
якої спір між сторонами передається на
розгляд третейського суду. Сторони
погодили, що усі спори та суперечки, які
виникають з правовідносин,
встановлених даним договором, в тому
числі щодо його дійсності, укладення,
виконання, зміни та припинення
договору, тлумачення його умов,
визначення наслідків недійсності або
порушення договору, стягнення збитків
сторін, спричинених невиконанням чи
неналежним виконанням договору тощо,
підлягають розгляду постійно діючим
третейським судом при Асоціації
«Юристи Донбасу». Сторони ознайомлені
з регламентом постійно діючого
третейського суду при Асоціації
«Юристи Донбасу» (адреса суду: м.
Донецьк, вул. Артема, 159/20, тел. 229-90-96). Цим
сторони уповноважують голову постійно
діючого третейського суду при
Асоціації «Юристи Донбасу» та надають
на призначення чи обрання ним зі списку
третейських суддів, на власний розсуд,
кількісного та персонального складу
третейського суду, що призначається
для розгляду конкретного спору. Місце
проведення третейського розгляду: 83048,
м. Донецьк, вул. Артема, 159/20.»

Як зазначалось вище, позивач вимагає
визнання недійсним договору про
надання відкличної відновлювальної
кредитної лінії №29К-17Ю від 13.06.2012р. в
частині п.6.1 щодо третейського
застереження, посилаючись на його
невідповідність чинному законодавству
та обмеження ним права на судовий
захист, заперечуючи підписання
договору в частині, де наявне зазначене
третейське застереження.

Ухвалою суду від 28.05.2014р. у позивача
витребувано оригінал договору про
надання договору відкличної
відновлювальної кредитної лінії
№29К-17Ю від 13.06.2012р. для огляду в
судовому засіданні та зобов'язано його
у разі відсутності договору надати
письмові пояснення щодо
місцезнаходження вказаного документу.
Вищевказані вимоги суду залишились
позивачем не виконані, доказів
існування поважних причин їх
невиконання позивачем не надано.

Натомість в судових засіданнях 14.04.2014р.,
28.04.2014р. судом оглянуто оригінал
договору про надання відкличної
відновлювальної кредитної лінії
№29К-17Ю від 13.06.2012р., наданий
відповідачем. Судом встановлена
цілісність документу, наявність на
кожної сторінці печаток та підписів
сторін, послідовність викладення
суттєвих умов договору. Також судом
встановлено, що зміст умов зазначеного
правочину, що викладено в оригіналі та
наявних в матеріалах справи копіях
зазначеного документу, та встановлено
їх тотожність, за винятком дев'ятої
сторінки договору, на якій в примірнику
банку міститься розписка ОСОБА_2 з його
власноручним підписом про отримання
13.06.2012р. одного екземпляру оригіналу
договору про надання відкличної
відновлювальної кредитної лінії
№29К-17Ю від 13.06.2012р. Проте, як пояснює
представник відповідача, саме на
оригіналі Банку залишається відмітка
позичальника про передання йому
оригіналу договору. Тобто, таким чином
відповідач підтверджує знаходження
другого екземпляру договору у
позивача.

Судом враховано, що позивач ухиляється
від вимог суду щодо надання
обґрунтованих пояснень щодо
відсутності у нього оспорюваного
договору.

Нормами ст.ст.33-34 ГПК України на кожну
зі сторін господарського спору
покладено обов'язок довести належними
та допустимими доказами обставини, на
які вона посилається в обґрунтування
своєї позиції по справі.До того ж судом
враховане, що позивач не з'являвся в
жодне судове засідання в умовах, коли
явка була визнана обов'язковою.

Отже, беручи до уваги, що позивачем не
доведено існування договору про
надання відкличної відновлювальної
кредитної лінії №29К-17Ю від 13.06.2012р. в
редакції за відсутності третейського
застереження, викладеного в п.6.1, суд
вважає доводи позивача в цій частині
необґрунтованими, а тому відхиляє їх за
недоведеністю.

Щодо клопотання позивача про
призначення судової почеркознавчої
експертизи по справі №905/1999/14 суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК
експертиза призначається для
з'ясування питань, що потребують
спеціальних знань. При цьому, судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування (п.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №4
від 23.03.2012р. «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»).

Проте, враховуючи попередній висновок
суду про недоведеність належними та
допустимими доказами обставин, які
зумовлюють визнання недійсним
договору через невідповідність
підписи представника позивача, суд
відхиляє клопотання про призначення
експертизи на предмет встановлення
автентичності підписів ОСОБА_2 на всіх
сторінках договору про надання
відкличної відновлювальної кредитної
лінії №29К-17Ю від 13.06.2012р.

З огляду на наведені обставини, суд не
вбачає необхідності для застосування
спеціальних знань при вирішенні справи
№905/1999/14, що є підставою для призначення
судової експертизи, а тому відхиляє
відповідне клопотання позивача за
недоцільністю.

Відповідно до статті 215 Цивільного
Кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст.203 Цивільного Кодексу
України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
третейські суди" юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Частиною 1, 4, 7 ст. 12 вказаного Закону
передбачено, що третейська угода може
бути укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди.
Третейська угода укладається у
письмовій формі. Третейська угода
вважається укладеною, якщо вона
підписана сторонами чи укладена шляхом
обміну листами, повідомленнями по
телетайпу, телеграфу або з
використанням засобів електронного чи
іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію
такої угоди, або шляхом направлення
відзиву на позов, в якому одна із сторін
підтверджує наявність угоди, а інша
сторона проти цього не заперечує.

Сторони мають право вільно призначати
чи обирати третейський суд та
третейських суддів. За домовленістю
сторін вони можуть доручити третій
особі (юридичній або фізичній)
призначення чи обрання третейського
суду чи суддів. (ч. 1 ст. 14 Закону України
"Про третейські суди").

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Проаналізувавши зміст пункту 6.1
договору про надання відкличної
відновлювальної кредитної лінії
№29К-17Ю від 13.06.2012р., суд дійшов висновку,
що визначення сторонами такого способу
захисту законних прав та охоронюваних
законом інтересів обох сторін, як
передача спору, у випадку його
виникнення між сторонами, на розгляд
третейського суду, не є порушенням
права на незалежний і справедливий
судовий захист, а отже спірний пункт
договору не суперечить вимогам
законодавства. Аналогічної правової
позиції з цього приводу дотримується
Вищий господарський суд України, про що
зазначено в постанові від 13.07.2011р. по
справі №34/444.

Разом з цим виходячи зі змісту рішення
Конституційного Суду України №1-рп/2008
від 10.01.2008р. "У справі за конституційним
поданням 51 народного депутата України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
абзаців сьомого, одинадцятого статті 2,
статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII
"Третейське самоврядування" Закону
України "Про третейські суди" (справа
про завдання третейського суду)",
укладення третейської угоди не є
відмовою від права на звернення до
суду, а виступає додатковим способом
реалізації конституційного права на
захист.

Крім того, за приписами ч.2 ст.188
Господарського кодексу України,
сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.
Проте, як вбачається з матеріалів
справи, наполягає позивач та не
спростовує відповідач, останній не
звертався до банку з пропозицію
виключити з укладеного договору
оспорюваний пункт, що містить
третейське застереження, що в
сукупності з підписанням договорів без
зауважень та у відповідності до
приписів ст. 207 Цивільного кодексу
України, ст. 181 ГК України, свідчить про
згоду та обізнаність позивача зі всіма
їх умовами.

Крім цього, Законом України «Про
внесення зміни до статті 6 Закону
України "Про третейські суди" щодо
підвідомчості справ у сфері захисту
прав споживачів третейським судам» з
компетенції третейських судів
виключено розгляд справ у спорах щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки).

Проте, в розумінні Закону України «Про
захист прав споживачів» (п.22 ст.1),
споживачем виступає фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. При цьому, виходячи зі
змісту рішення Конституційного Суду
України № 15-рп/2011 від 10.11.2011р. у справі
за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного
тлумачення положень пунктів 22, 23 статті
1, статті 11, частини восьмої статті 18,
частини третьої статті 22 Закону
України "Про захист прав споживачів" у
взаємозв'язку з положеннями частини
четвертої статті 42 Конституції України
(справа про захист прав споживачів
кредитних послуг), в аспекті
конституційного звернення положення
пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів"
від 12.05.1991р. №1023-XII з наступними змінами
у взаємозв'язку з положеннями частини
четвертої статті 42 Конституції України
треба розуміти так, що їх дія
поширюється на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладення, так і виконання такого
договору.

Виходячи з системного аналізу
наведеного, дія норм Закону України
«Про захист прав споживачів»
розповсюджується на позичальників, які
є фізичними особами, та не може
встановлювати правове регулювання
кредитних відносин у сфері
підприємницької діяльності,
позичальником в яких виступає суб'єкт
господарювання.

Враховуючи вищевикладене, суд не
вбачає підстав для застосування до
спірних правовідносин приписів п.14 ст. 6
Закону України "Про третейській суди", а
тому відхиляє доводи позивача про
невідповідність наявного в п.6.2
кредитного договору третейського
застереження нормам чинного
законодавства.

З огляду на наведені обставини
обставини, суд робить висновок, що
вимоги позивача не відповідають
приписам чинного законодавства та
спростовуються матеріалами справи, а
тому не підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судовий
збір підлягає віднесенню на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.129 Конституції України, ст.ст.203, 207, 215
Цивільного кодексу України, Законом
України „Про третейські суди", ст.ст.1, 4,
22, 27, 33, 34, 43, 49, 69, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Данко", с.Новоданилівка, Оріхівський
район, Запорізька область до
Публічного акціонерного товариства
"Південкомбанк", м.Донецьк про визнання
недійсним договору про надання
відкличної відновлювальної кредитної
лінії №29К-17Ю від 13.06.12р. в частині п.6.1
щодо третейського застереження -
відмовити.

В судовому засіданні 10.06.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну чистини
рішення. Повний текст рішення за
правилами ст.ст.84-85 ГПК України
підписано 16.06.2014р.

Суддя
П.В. Демідова