ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.
Справа № 922/369/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Шерстюк Р.В.

відповідача - Нужна А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 1238 Х/3)
на рішення господарського суду
Харківської області від 01.04.2014 р. у
справі № 922/369/14

за позовом Комунального закладу
охорони здоров'я Харківське обласне
бюро судово-медичної експертизи, м.
Харків

до Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Харків

про скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Комунальний заклад охорони
здоров'я Харківське обласне бюро
судово-медичної експертизи, звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовом до Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
скасування рішення адміністративної
колегії Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
05.12.2013 р. № 282-К у справі про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції № 3/02-183-13.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що оскаржуваним рішенням
встановлені порушення Комунальним
закладом охорони здоров'я Харківське
обласне бюро судово-медичної
експертизи законодавства про захист
економічної конкуренції. Позивач
вважає, що послуги, які він надає є
адміністративними та плата за надання
таких послуг справляється у розмірах
та порядку визначеними законодавчими
актами, а в разі, коли це не передбачено
законодавчими актами та актами
Кабінету Міністрів України та ін.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 01.04.2014 р. у
справі № 922/369/14 в задоволенні позову
відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що доводи
сторін та надані докази у їх сукупності
є необґрунтованими та ін.

Позивач із вказаним рішенням не
погодився та подав до Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення місцевим господарським
судом норм матеріального права,
просить рішення скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначає про те, що рішення
прийнято помилково та з порушенням
норм матеріального права.

Крім того, позивач зазначає, що
здійснюючи свою діяльність, не
підпадає під дію Закону України «Про
захист економічної конкуренції».
Однак, відповідач, під час здійснення
перевірки і прийняття оскаржуваного
рішення, не приділив жодної уваги
поясненням позивача про те, що
застосовуючи термін «рентабельність»
при обрахуванні тарифів на платні
послуги установа не мала на меті
отримання прибутку, а ці кошти
спрямовувалися на забезпечення витрат,
пов'язаних із періодичним підвищенням
зарплати в галузі, цін на матеріали,
комунальні послуги та на придбання
обладнання, необхідного для надання
послуг.

Також позивач вказує, що з моменту
введення платних послуг населенню він
тарифи до 16.12.2013 р. не змінював.

Отже, про рентабельність у діяльності
позивача взагалі не йдеться, а фактично
сталася помилка у визначенні терміну,
який мав означати відшкодування своїх
витрат за виконану роботу позивачем.
Проте, такої ж помилки, на його думку
припустився і суд першої інстанції під
час прийняття оскаржуваного винесення
рішення та ін.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу просить рішення господарського
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення, посилаючись на законність
та обґрунтованість рішення суду, з
мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як свідчать матеріали справи, рішенням
адміністративної колегії Харківського
обласного територіального відділення
антимонопольного комітету України від
05.12.2013 р. № 282-к, справа № 3/02-183-13 «Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладання
штрафу» дії ХОБСМЕ визнані порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції (ст. 48, 50, 52 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»);
за вчинені порушення законодавства про
захист економічної конкуренції на
Комунальний заклад охорони здоров'я
Харківське обласне бюро
судово-медичної експертизи накладено
відповідні штрафи та ін.

В процесі розгляду справи встановлено,
що Комунальний заклад охорони здоров'я
Харківське обласне бюро
судово-медичної експертизи (далі -
ХОБСМЕ) є юридичною особою та
зареєстровано Виконавчим комітетом
Харківської міської ради, має
самостійний баланс, рахунки в банках,
печатку, бланки зі своєю назвою, діє на
підставі статуту, зареєстрованого
Виконавчим комітетом Харківської
міської ради Харківської області 30.01.2008
р., № 4014657 (далі - статут).

Згідно зі статутом, Бюро засноване на
майні спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
Харківської області. Повноваження з
управління діяльністю ХОБСМЕ здійснює
Департамент охорони здоров'я
Харківської обласної державної
адміністрації. Органом управління Бюро
є Харківська обласна рада.

Згідно з п. 2.1 статуту, основною метою
діяльності Бюро є проведення
судово-медичних експертиз і
досліджень, які проводяться за
зверненням сторони кримінального
провадження або за дорученням слідчого
судді чи суду з метою дослідження на
підставі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, що мають
значення для кримінального
провадження.

Відповідно до п. 2.4.5 статуту, ХОБСМЕ має
право надавати платні судово-медичні
та інші послуги відповідно до чинного
законодавства України.

ХОБСМЕ має ліцензію від 30.11.2010 р. серії
АВ № 567705, яка видана Міністерством
охорони здоров'я України на медичну
практику (судово-медична експертиза,
судово-медична гістологія,
судово-медична імунологія,
судово-медична криміналістика,
судово-медична цитологія,
судово-медична токсикологія) та діє з
28.10.2010 р.

Не погоджуючись з прийнятим
відповідачем рішенням № 282-К позивач
звернувся до суду з позовом про
скасування рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь -які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження. А згідно з ч. 2 ст. 4
названого Кодексу юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.
Відповідно ж до приписів ст. 60 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" рішення органів
Антимонопольного комітету України
оскаржуються до господарського суду.

У п. 4 Інформаційного листа Верховного
Суду України від 26.12.2005 р. № 3.2-2005 також
зазначено: "Закони України можуть
передбачати вирішення певних
категорій публічно-правових спорів в
порядку іншого судочинства (наприклад,
ст. 60 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" встановлює,
що заявник, відповідач, третя особа
мають право оскаржити рішення органів
АМК до господарського суду у
двомісячний строк з дня одержання
рішення)".

Отже, спір у цій справі відноситься до
підвідомчості господарських судів і
підлягає вирішенню за правилами ГПК
України.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом та відповідно до ч. 1 ст. 22
зазначеного Закону, розпорядження,
рішення та вимоги органу
Антимонопольного комітету України,
голови територіального відділення
Антимонопольного комітету України є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України",
одними з основних завдань
Антимонопольного комітету України, в
тому числі є: здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції та
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України", у
сфері здійснення контролю за
дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції, органи
Антимонопольного комітету України
мають, в тому числі, повноваження
перевіряти суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно - господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та, під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини першої ст. 35
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" розгляд справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції починається з
прийняттям розпорядження про початок
розгляду справи та закінчується
прийняттям рішення у справі.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" за
результатами розгляду справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу.

Посилання заявника апеляційної скарги
на те, що здійснюючи свою діяльність
ХОБСМЕ не підпадає під дію Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» є помилковими.

Згідно з абз. 12 ст. 1 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
суб'єкт господарювання - юридична особа
незалежно від організаційно-правової
форми та форми власності чи фізична
особа, що здійснює діяльність з
виробництва, реалізації, придбання
товарів, іншу господарську діяльність,
у тому числі яка здійснює контроль над
іншою юридичною чи фізичною особою;
група суб'єктів господарювання, якщо
один або декілька з них здійснюють
контроль над іншими. Суб'єктами
господарювання визнаються також
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, а також
органи адміністративно-господарського
управління та контролю в частині їх
діяльності з виробництва, реалізації,
придбання товарів чи іншої
господарської діяльності.
Господарською діяльністю не
вважається діяльність фізичної особи з
придбання товарів народного
споживання для кінцевого споживання.

Як було зазначено вище, ХОБСМЕ є
юридичною особою та зареєстровано
Виконавчим комітетом Харківської
міської ради, має самостійний баланс,
рахунки в банках, печатку, бланки зі
своєю назвою, діє на підставі статуту,
зареєстрованого Виконавчим комітетом
Харківської міської ради Харківської
області 30.01.2008 р., № 4014657.

Згідно зі статутом, Бюро засноване на
майні спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
Харківської області. Повноваження з
управління діяльністю ХОБСМЕ здійснює
Департамент охорони здоров'я
Харківської обласної державної
адміністрації. Органом управління Бюро
є Харківська обласна рада.

Згідно з п. 2.1 статуту, основною метою
діяльності Бюро є проведення
судово-медичних експертиз і
досліджень, які проводяться за
зверненням сторони кримінального
провадження або за дорученням слідчого
судді чи суду з метою дослідження на
підставі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, що мають
значення для кримінального
провадження.

Як свідчать матеріали справи позивач
вважає, що послуги, які він надає є
адміністративними та плата за надання
таких послуг справляється у розмірах
та порядку визначеному законодавчими
актами, а в разі, коли це не передбачено
законодавчими актами, актами Кабінету
Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
адміністративні послуги",
адміністративна послуга - результат
здійснення владних повноважень
суб'єктом надання адміністративних
послуг за заявою фізичної або
юридичної особи, спрямований на
набуття, зміну чи припинення прав
та/або обов'язків такої особи
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
"Про адміністративні послуги", вимоги
цього Закону поширюються на надання
суб'єктом надання адміністративних
послуг витягів та виписок з реєстрів,
свідоцтв, довідок, копій, дублікатів
документів та інші передбачені законом
дії, у результаті яких суб'єкту
звернення, а також об'єкту, що перебуває
в його власності, володінні чи
користуванні, надається або
підтверджується певний юридичний
статус та/або факт.

Відповідно до п. 2.4.5 статуту, ХОБСМЕ має
право надавати платні судово-медичні
та інші послуги відповідно до чинного
законодавства України.

Згідно з п. 6 розділу II Переліку платних
послуг, які можуть надаватися в
державних та комунальних закладах
охорони здоров'я, вищих медичних
навчальних закладах та
науково-дослідних установах,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.09.1996 р. № 1138 "Про
затвердження переліку платних послуг,
які надаються в державних та
комунальних закладах охорони здоров'я
та вищих медичних закладах освіти",
платні послуги з підготовки тіла
покійного до поховання або кремації
(послуги перукаря, косметолога,
бальзамування), послуга з утримання тіл
померлих, що знаходяться на зберіганні,
в індивідуальній холодильній камері та
послуга з утримання тіл померлих в
трупосховищі понад норм перебування.

При цьому, послуги, які надає позивач в
розумінні вищезазначеного не є
адміністративними.

Стосовно доводів апеляційної скарги
про те, що відповідач, під час
здійснення перевірки та прийняття
оскаржуваного рішення, не надав жодної
уваги тому, що застосовуючи
«рентабельність» при обрахуванні
тарифів на платні послуги установа не
мала на меті отримання прибутку, а ці
кошти спрямовувалися на забезпечення
витрат, пов'язаних із періодичним
підвищенням зарплати в галузі, цін на
матеріали, комунальні послуги та на
придбання обладнання, необхідного для
надання цих послуг, ще з моменту
введення платних послуг населенню у
КЗОЗ ХОБСМЕ у 2011 р. тарифи до 16.12.2013 р. не
змінювались, тому про рентабельність у
діяльності позивача взагалі не
йдеться, а фактично сталася помилка у
визначенні терміну, який мав означати
відшкодування своїх витрат за виконану
роботу позивачем та такої ж помилки
припустився і суд першої інстанції під
час прийняття рішення, вони не можуть
бути прийнятті до уваги.

Відповідач у своєму відзиві на
апеляційну скаргу зазначив про те, що
позивач в ході розгляду справи не
повідомляв про помилковість
застосування терміну "рентабельність",
та зазначав, що кошти, отримані під час
надання платних послуг, спрямовуються
на забезпечення витрат, пов'язаних із
періодичним підвищенням зарплати у
галузі, цін на матеріали, комунальні
послуги, тощо.

При цьому, відповідач вказує, що
позивач вживав цей термін у листі від
02.12.2013 р. № 2184, а саме вказував на те, що
граничні показники рентабельності
платних послуг у медицині ним отримано
з інформації, розміщеної в мережі
Інтернет та від інших бюро, хоча в
даному випадку необхідно керуватися
нормативними документами, а не мережею
Інтернет

У своєму рішенні суд першої інстанції
зазначив про те, що з аналізу
інформації ХОБСМЕ під час розгляду
справи та з позовної заяви видно, що в
акті планової ревізії КРУ в
Харківській області від 02.12.2009 р. № 04-11/96
не вимагалося при встановленні
вартості платних послуг застосовувати
рівень рентабельності у розмірі 20 %, а
лише зазначалося про те, що сума
умовних витрат від неотримання плати
за проведені експертизи становить 18525,15
грн.

Таким чином, зазначення в акті КРУ в
Харківській області від 02.12.2009 р. №
04-11/96 інформації про те, що сума умовних
витрат від неотримання плати за
проведені експертизи становить 18525,15
грн., не спростовує вчинення ХОБСМЕ
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції, передбачених
п. 1 ч. 2 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції".

За інформацією ХОБСМЕ його
фінансування здійснюється за рахунок
місцевого (обласного) бюджету.

Відповідно до листа ДПІ у Ленінському
районі м. Харкова від 16.09.2010 р. №
8562/10/29-017 ХОБСМЕ не зареєстровано у
реєстрі платників на додану вартість
та згідно з рішенням ДПІ у Ленінському
районі м. Харкова від 01.11.2010 р. № 21
ХОБСМЕ є неприбутковою організацією.

Виходячи з вищезазначеного ХОБСМЕ є
бюджетною установою. Відповідно до п. 12
ст. 2 Бюджетного Кодексу України,
бюджетні установи є неприбутковими.

Проте, позивач надавав послуги, які
зазначені вище не є адміністративними.

За приписами ч. 1 ст. 59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції встановив, що рішення
відділення АМК прийнято з дотриманням
приписів чинного законодавства та в
межах наданих відділенню повноважень,
за відсутності передбачених ст. 59
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" підстав для скасування
рішення АМК та дійшов обґрунтованого
висновку щодо відсутності й підстав
для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Харківської
області від 01.04.2014 р. по справі № 922/369/14
прийнято з урахуванням фактичних
обставин справи та чинного
законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в
рішенні господарського суду
відповідають вимогам законодавства та
фактичним обставинам справи, а мотиви
заявника скарги, з яких вони
оспорюються не можуть бути підставою
для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст.
105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 01.04.2014 р. по
справі № 922/369/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано 05.06.2014
р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.