РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
Справа №902/1650/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя Дужич
С.П.

суддя
Саврій В.А. ,

суддя
Мамченко Ю.А.

при секретарі Ткачу Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Бажуков А.К. (довіреність
б/н від 03.04.2014р.)

відповідача - Пузирко О.О. (довіреність
№010-01/3474 від 14.05.2013р.)

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача Публічного акціонерного
товариства "Вінницьке управління
механізації і автотранспорту,
будівництва" на рішення господарського
суду Вінницької області від 13 лютого
2014 року у справі №902/1650/13 (суддя Нешик
О.С.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" в
особі філії м. Вінниці

до Публічного акціонерного товариства
"Вінницьке управління механізації і
автотранспорту, будівництва"

про стягнення 430708,46 грн. заборгованості
згідно кредитного договору

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Клопотання про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід суддів не
надходило.

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2014 року рішенням
господарського суду Вінницької
області було задоволено позов ПАТ
"Укрексімбанк" в особі Вінницької філії
до ПАТ "Вінницьке управління
механізації і автотранспорту,
будівництва" про стягнення 430708,46 грн.
заборгованості згідно Кредитного
договору №7407К50 та стягнуто з
відповідача на користь позивача 375939,00
грн. - основного боргу; 550,76 грн. -
відсотків за користування кредитом;
54218,70 грн. - пені; 8614,17 грн. -
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням, в своїй
апеляційній скарзі просить рішення
скасувати та прийняти нове, яким у
задоволенні позову відмовити,
вважаючи, що прийняті судом висновки не
відповідають обставинам справи, а
також порушено норми матеріального
права, оскільки вважає, що позивачем
пропущений строк позовної давності
щодо заявлених позивачем вимог,
оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цих
зобов'язань, а тому вважає, що право
кредитора є порушеним з моменту
неотримання від боржника коштів на
дату погашення кожного чергового
траншу, і початок перебігу строку
позовної давності починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну
скаргу вважає дане рішення таким, що
прийняте у чіткій відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права, а апеляційна
скарга є необґрунтованою та такою, що
не підлягає задоволенню.

17 березня 2014 року, ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено її розгляд
на 09 квітня 2014 року.

У судовому засіданні представники
сторін підтримали доводи викладені в
апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги та відзиву
на неї, перевіривши повноту з'ясування
та доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, дослідивши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права встановила що:

04 грудня 2007 року, між ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України", як
банком, та ВАТ "Вінницьке управління
механізації і автотранспорту,
будівництва" (який в подальшому змінив
назву на ПАТ "Вінницьке управління
механізації і автотранспорту,
будівництва" та є його
правонаступником), як позичальником,
було укладено Кредитний договір №7407К50,
за умовами якого банк надав
позичальникові 03 грудня 2010 року кредит
у розмірі 1150000,00 грн., на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, з процентною
ставкою 16,5 % річних. (т.1 а.с.8-15).

Позичальник зобов'язаний погасити
кредит у валюті кредиту на рахунок,
вказаний у п.3.8 договору в строк,
зазначений у п.3.2. Договору, згідно
графіку погашення кредиту за рахунок
будь-яких грошових надходжень
позичальника. Строки, передбачені
графіком погашення кредиту є
обов'язковими. У разі порушення
термінів погашення кредиту, зазначених
у графіку погашення кредиту, банк
переносить прострочену частину
заборгованості за кредитом на рахунок
прострочених кредитів (п.п. 3.4.1., 3.4.2
Договору).

04 грудня 2007 року, Додатком №1 до
Кредитного договору №7407К50, сторонами
було погоджено графік погашення
кредиту

05 грудня 2007 року, в забезпечення
виконання умов цього Кредитного
договору, між ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України", як
заставодержателем, та ВАТ "Вінницьке
управління механізації і
автотранспорту, будівництва", як
заставодавцем, укладено Договір
застави №7407Z89, відповідно до умов якого
відповідач передав позивачу в заставу
спеціальну техніку - кран баштовий,
марки КБ-503А, випуску 1984 року,
заводський номер №328 балансовою
вартістю 6600,00 грн. (т.1 а.с.16-17)

Також, 05 грудня 2007 року, в забезпечення
виконання умов цього Кредитного
договору, між ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України", як
заставодержателем, та ВАТ "Вінницьке
управління механізації і
автотранспорту, будівництва", як
заставодавцем, було укладено Договір
застави №7407Z88, за умовами якого
відповідач передав позивачу в заставу
транспортний засіб - автокран МАЗ 5335
10-20Т-С, державний реєстраційний номер
00062ВІ заставною вартістю 480 000,00 грн. (т.1
а.с.21-23)

18 грудня 2007 року, також в забезпечення
виконання умов цього Кредитного
договору, між ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України", як
заставодержателем, та ВАТ "Вінницьке
управління механізації і
автотранспорту, будівництва", як
заставодавцем, було укладено Договір
застави №7408Z56, за яким відповідач
передав позивачу в заставу спеціальну
техніку - кран баштовий стаціонарного
типу марки Yangong FO/23B, в комплекті,
виконання РА 452, випуску 2007 року,
заводський номер 2007В093, заставною
вартістю 1100000,00 грн. (т.1 а.с.18-20)

В подальшому Додатковими договорами
вносились зміни до умов Кредитного
договору №7407К50, так:

- Додатковим договором №7407К50-1 від 23
січня 2008 року - врегульовано питання
обліку заборгованості за Кредитним
договором, в т.ч. простроченої;

- Додатковим договором №7407К50-2 від 30
травня 2008 року - було збільшено з 12
травня 2008 року процентну ставку до 18,0%
річних, та визначено умови збільшення
процентної ставки в залежності від
невиконання позичальником умов
кредитного договору;

- Додатковим договором №7407К50-3 від 28
листопада 2008 року - було збільшено з 28
листопада 2008 року процентну ставку до
22,0% річних;

- Додатковим договором №7407К50-4 від 25
грудня 2008 року - було змінено графік
погашення основного боргу;

- Додатковим договором №7407К50-5 від 30
квітня 2009 року - було уточнено порядок
погашення основного боргу;

- Додатковим договором №7407К50-6 від 07
травня 2009 року - було уточнено порядок
нарахування та сплати процентів та
комісії за управління кредитом;

- Додатковим договором №7407К50-7 від 09
лютого 2010 року - було встановлено з 01
лютого 2010 року процентну ставку на
рівні 0,1% річних, а плату за управління
кредитом - на рівні 0,0% річних;

- Додатковим договором №7407К50-8 від 23
лютого 2010 року - було уточнено платіжні
реквізити позичальника. (т.1, а.с. 24-34)

Відповідачем не заперечується
отримання ним коштів у розмірі 1 150 000,00
грн. за Кредитним договором №7407К50, а
також не заперечується що в період з 03
квітня 2008 року по 05 вересня 2012 року, ним
були внесені кошти на погашення
основного боргу по кредиту на загальну
суму 774 061,00 грн. (т.1, а.с.140-168) і залишок
несплаченої заборгованості по тілу
кредиту склав 375 939,00 грн.

За час користування кредитними коштами
відповідачу були нараховані відсотки,
по періодам:

- за період з 01 травня 2012 року по 31
травня 2012 року, за 31 день користування
сумою 440 939,00 грн. за ставкою 0,10%,
нараховано проценти в розмірі 37,97 грн.,
які відповідач 06 липня 2012 року оплатив
в сумі 36,97 грн.;

- за період з 01 по 30 червня 2012 року, за 30
днів користування сумою 440 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 36,74 грн., які
відповідачем не були оплачені;

- за період з 01 по 05 липня 2012 року, за 5
днів користування сумою 440 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 6,12 грн., які
відповідачем не були оплачені;

- за період з 06 по 31 липня 2012 року, за 26
днів користування сумою 390 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 28,23 грн., які
відповідачем не були оплачені;

- за період з 01 по 31 серпня 2012 року, за 31
день користування сумою 390 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 33,66 грн., які
відповідачем не були оплачені;

- за період з 01 по 04 вересня 2012 року, за 4
дні користування сумою 390 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 4,34 грн., які
відповідачем не були оплачені;

- за період з 05 по 30 вересня 2012 року, за 26
днів користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 27,15 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 31 жовтня 2012 року, за 31
день користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 32,37 грн., які
відповідачем не були оплачені;

- за період з 01 по 30 листопада 2012 року, за
30 днів користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 31,33 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 31 грудня 2012 року, за 31
день користування сумою 375939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 32,37 грн., які
відповідачем не були оплачені;

- за період з 01 по 31січня 2013 року, за 31
день користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 32,37 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 28 лютого 2013 року, за 28
днів користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 29,24 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 31 березня 2013 року, за 31
день користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 32,37 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 30 квітня 2013 року, за 30
днів користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 31,33 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 31 травня 2013 року, за 31
день користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 32,37 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 30 червня 2013 року, за 30
днів користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 31,33 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 31 липня 2013 року, за 31
день користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 32,37 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 31 серпня 2013 року, за 31
день користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 32,37 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 30 вересня 2013 року, за 30
днів користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,10%, нараховано 31,33 грн., які
відповідачем не оплачені;

- за період з 01 по 31 жовтня 2013 року, за 31
день користування сумою 375 939,00 грн. за
ставкою 0,1%, нараховано 32,37 грн., які
відповідачем не оплачені, а всього було
нараховано 587,73 грн. відсотків за період
з 01 травня 2012 року по 31 жовтня 2013 року, з
яких відповідачем було сплачено лише
36,97 грн., і сума боргу по відсоткам за
користування кредитними коштами
складає 550,76 грн.

Крім того, банком також нараховано
позичальнику пеню за порушення умов
Кредитного договору №7407К50 щодо
неналежної сплати основного боргу за
період з 03 грудня 2012 року по 02 грудня 2013
року у сумі 54 166,54 грн. та пеню за
прострочення сплати відсотків за цей
же період у розмірі 52,16 грн.

06 грудня 2013 року, ПАТ "Укрексімбанк" в
особі Вінницької філії звернувся до
господарського суду Вінницької
області з позовом до ПАТ "Вінницьке
управління механізації і
автотранспорту, будівництва" про
стягнення 430 708,46 грн. заборгованості
відповідно Кредитного договору №7407К50.

27 січня 2014 року, відповідач у своєму
відзиві на позовну заяву просив
застосувати строки позовної давності
як по окремому платежу відповідно до
графіку погашення кредиту так і до
страків нарахування пені.(т.1 а.с.55-60)

13 лютого 2014 року, рішенням
господарського суду Вінницької
області було задоволено позов ПАТ
"Укрексімбанк" в особі Вінницької філії
до ПАТ "Вінницьке управління
механізації і автотранспорту,
будівництва" про стягнення 430708,46 грн. та
стягнуто з відповідача на користь
позивача 375939,00 грн. - основного боргу;
550,76 грн. - відсотків за користування
кредитом; 54218,70 грн. - пені; 8614,17 грн. -
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.(т.1 а.с.203-213)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу в суді
кожна особа вправі здійснювати шляхом
звернення з позовом, предмет якого або
кореспондує із способами захисту,
визначеними у ст. 16 ЦК України,
договором або іншим законом.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні, права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, й серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, із господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
між сторонами виник на підставі
укладеного Кредитного договору №7407К50,
за яким позивач надав відповідачу по
справі кредитні кошти у розмірі 1150000,00
грн., а відповідач зобов'язався
повернути отримані від банку кошти до 03
грудня 2010 року, відповідно до
узгодженого між сторонами графіку
погашення кредиту, та сплатити
відсотки за користування кредитом. (т.1
а.с.8-15, 24-34)

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК
України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК України,
ч.7 ст.193 ГК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як було зазначено вище, позивач згідно
Кредитного договору №7407К50 надав
кредит відповідачу на суму 1 150 000,00 грн.,
проте своїх зобов'язань за Договором
відповідач не виконав, повернувши
кредитні кошти лише у розмірі 774 061,00
грн. та сплатив лише 36,97 грн. відсотків
за користування кредитом.

Оскільки, у визначений договором
термін, відповідач - ПАТ "Вінницьке
управління механізації і
автотранспорту, будівництва" не
повернув банку кредитних коштів у сумі
375 939,00 грн. та не сплатив 550,76 грн. -
відсотків за користування цим
кредитом, господарський суд Вінницької
області обґрунтовано дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог як в частині стягнення кредиту
так і в стягненні заборгованості по
кредиту.

Крім того, банк просить стягнути з
відповідача 54 166,54 грн. - пені за
порушення умов Кредитного договору
щодо порушення строків повернення
кредитних коштів та 52,16 грн. - пені за
прострочення оплати відсотків за
користування кредитом.

Статтею 611 ЦК України, передбачено
настання правових наслідків за
неналежне виконання зобов'язання по
договору, зокрема, у вигляді сплати
неустойки.

Відповідно до п.7.2 Кредитного договору
№7407К50, за порушення взятих на себе
зобов'язань по поверненню кредиту та
своєчасної оплаті відсотків за
користуванням кредитом позичальник
зобов'язувався сплатити на користь
банка пеню.

За приписами ч.2 ст. 343 ГК України та
ст.ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Зазначеним Кредитним договором №7407К50
сторони не передбачили стягнення пені
за весь період прострочення
зобов'язань по договору незалежно від
позовної давності.

Разом з тим, ч.6 ст. 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає
спеціальну позовну давність, за
приписами якої позовна давність в один
рік застосовується, зокрема, до вимог
про стягнення неустойки. (штрафу, пені)

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення ним рішення.

Враховуючи, що відповідач у відзиві на
позовну заяву та його представники в
судовому засіданні просили
застосувати позовну давність щодо
вимог позивача про стягнення основного
боргу, відсотків та пені за
прострочення розрахунків по кредиту та
відсоткам, дана заява, відповідно до ч.4
ст. 267 ЦК України, є підставою для
застосування строків позовної
давності і відповідно підставою для
відмови у позові або в частині позовних
вимог.

Як вбачається з матеріалів справи,
Кредитний договір №7407К50 між позивачем
і відповідачем був укладений до 03
грудня 2010 року, і не був виконаний
відповідачем у даний термін. Позивач
звернувся з позовом до суду 06 грудня 2013
року та не заявляв клопотання про
поновлення строків позовної давності.
Проте, як з'ясовано у судових
засіданнях як першої так і апеляційної
інстанцій, відповідач продовжував
повернення кредитних коштів до 05
вересня 2012 року, що вказувало на
визнання відповідачем по справі свого
боргу по Кредитному договору №7407К50, і,
відповідно до ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України,
позовна давність переривалась і
починалась заново.

Як вже зазначалось вище, приписами ч.2
ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) встановлено
річну позовну давність.

Згідно роз'яснень п.4.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" від 29
травня 2013 року (із змінами та
доповненнями), якщо відповідно до
чинного законодавства або договору
неустойка (пеня) підлягає стягненню за
кожний день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.
При цьому, однак, слід мати на увазі
положення ч.6 ст. 232 ГК України, за якими
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Даний шестимісячний
строк не є позовною давністю, а
визначає максимальний період часу, за
який може бути нараховано штрафні
санкції (якщо інший такий період не
встановлено законом або договором).

Порядок обчислення позовної давності
не може бути змінений за угодою сторін,
тому, зокрема, умови договору, за якими
сторони встановили, що така давність
обчислюється не з моменту прострочення
платежу, а з іншої дати, що визначається
шляхом зворотного відрахування шести
місяців від дати пред'явлення вимоги,
суперечать вимогам закону і не
застосовуються судом.

Оскільки за Кредитним договором №7407К50
та графіку погашення кредиту строк
виконання зобов'язань відповідачем був
встановлений до 03 грудня 2010 року, то з
наступного дня починається строк
позовної давності щодо стягнення пені
по останньому платежу, а тому колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
відносно стягнення з відповідача пені
виходять за межі строків спеціальної
позовної давності встановленої
законодавством, навіть з врахуванням
термінів її переривання та поновлення
її перебігу.

Посилання позивача на те, що відповідач
в своїх листах підтверджував свою
заборгованість за даним Кредитним
договором, колегією суддів оцінюється
критично, оскільки, відповідачем, в
даних листах, визнавалась
заборгованість по тілу кредиту і
відсотків по ньому та йшла мова лише за
повернення кредитних коштів та
відсотків по отриманому кредиту, а,
відповідно до абз.5 п.4.4.1. роз'яснень
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 "Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" від 29 травня 2013
року (із змінами та доповненнями),
визнання боржником основного боргу, в
тому числі і його сплата, саме по собі
не є доказом визнання ним також і
додаткових вимог кредитора (зокрема,
неустойки, процентів за користування
коштами), а так само й вимог щодо
відшкодування збитків і, відтак, не
може вважатися перериванням перебігу
позовної давності за зазначеними
вимогами.

На підставі викладеного, що сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у частині позову
щодо стягнення пені за користування
кредитом, а також відсутні підстави для
поновлення даного терміну, судова
колегія вважає, що в цій частині
позовні вимоги задоволенню не
підлягають і рішення господарського
суду в частині стягнення з відповідача
на користь позивача 54 218,70 грн. - пені за
прострочення строків повернення
кредитних та коштів за прострочення
оплати відсотків за користування
кредитом підлягає скасуванню.

Інші заперечення відповідача,
викладені у апеляційній скарзі, не
знайшли свого підтвердження під час її
розгляду, а тому відхиляються як
необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування полягає не
лише в поданні особами доказів, а й у
доведенні їх переконливості, що
скаржником зроблено не було.

З огляду на вищенаведене,
ознайомившись з матеріалами справи,
оцінивши докази, надані сторонами,
перевіривши об'єктивність прийняття
рішення судом першої інстанції, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційну скаргу позивача слід
задоволити частково, а рішення
господарського суду Вінницької
області скасувати в частині стягнення
з ПАТ "Вінницьке управління
механізації і автотранспорту,
будівництва" пені у розмірі 54218,70 грн. та
в цій частині прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні даних
позовних вимог. В решті рішення
залишити без змін, оскільки, воно в цій
частині прийняте у відповідності до
норм ст. 43 ГПК України із всебічним,
повним та об'єктивним дослідженням
матеріалів справи в їх сукупності та
вірним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ч.2 ст. 49 ГПК України, якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору, тому,
судовий збір за подачу апеляційної
скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Вінницьке
управління механізації і
автотранспорту, будівництва" -
задоволити частково.

Рішення господарського суду
Вінницької області від 13 лютого 2014
року у справі №902/1650/13 скасувати
частково, в частині стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Вінницьке управління механізації і
автотранспорту, будівництва" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" в
особі Вінницької філії пені в сумі 54218,70
грн.

В цій часині прийняти нове рішення,
яким у задоволені даних позовних вимог
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №902/1650/13 повернути
господарському суду Вінницької
області.

Головуючий суддя
Дужич С.П.

Суддя
Саврій В.А.

Суддя
Мамченко Ю.А.