ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2014 р.
Справа № 911/1220/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Седна-Агро",
м.Монастирище Черкаської області

до Приватного підприємства
агрофірми "Еліта", с. Каленна
Сквирського району

про стягнення 671753,25 грн.

за участю представників: згідно з
протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Седна-Агро" (надалі
позивач) заявлено позов до Приватного
підприємства агрофірми "Еліта" (надалі
відповідач) про стягнення 671753,25 грн., з
яких: 431958,90 грн. основний борг, 37986,72 грн.
пеня, 87338,53 грн. 30% річних, 106261,88 грн. 0,1 %
за кожний день користування товарним
кредитом від вартості переданого, але
неоплаченого товару та 8207,22 грн.
інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем неналежним чином
виконуються зобов'язання щодо оплати
товару, поставленого позивачем за
умовами договору поставки ЗЗР №011-ЗО
від 18.07.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 07.04.2014 р. було порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 30.04.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.04.2014 р. у зв'язку з неявкою
у судове засідання представника
відповідача розгляд справи відкладено
на 29.05.2014 р.

12.05.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник позивача подав письмові
пояснення.

У судовому засіданні 29.05.2014 р. судом
оголошено перерву до 06.06.2014 р. про що
представниками сторін підписано
відповідне повідомлення.

Присутній у судовому засіданні
представник відповідача подав заяву
про визнання позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
позивача, суд

встановив:

18 липня 2013 року між ТОВ "Седна-Агро"
(постачальник, позивач у справі) та ППА
"Агрофірма Еліта" (покупець, відповідач
у справі) було укладено договір
поставки №ЗЗР №011-ЗО (надалі договір),
відповідно до п. 1.1. якого, постачальник
зобов'язується продати та поставити у
строки передбачені цим договором
покупцеві засоби захисту рослин (далі -
товар), а покупець зобов'язується
приймати зазначений товар і оплачувати
його вартість згідно встановленого цим
договором порядку. Поставка товару
здійснюється постачальником згідно
замовлень покупця, за умови наявності
товару на складі постачальника.
Замовлення можуть подаватися покупцем
шляхом надіслання постачальнику
відповідних повідомлень електронною
поштою, факсом або поштою.

Відповідно до п. 1.2. договору
асортимент, номенклатура, кількість,
ціна та характеристики товару
визначаються сторонами підставі
замовлення покупця та виходячи з
наявності товару на складі
постачальника й вказуються у повідній
специфікації (далі - специфікація) та
видаткових накладних. Кожна
специфікація підписується сторонами,
додається до договору і є його
невід'ємною частиною.

Згідно з п. 3.1. та п. 3.2. договору ціна на
товар (та/або кожну партію товару)
визначається сторонами у національній
валюті України, відповідно до
міжбанківського курсу на день
розрахунку, інформацію по якому взято з
інтернет-сторінки wvvw.currency.in.ua, а у разі
її недоступності або відсутності
відповідної інформації на ній
визначається як курс готівкового
продажу долару США чи євро на початок
відповідного дня у банку «Відкрите
Акціонерне Товариство Райффайзен Банк
Аваль» у м. Києві, та вказується у
специфікаціях до договору та
видаткових накладних (додаткових
угодах). Остаточна ціна договору
визначається виходячи із загальної
вартості замовленого і поставленого
товару, згідно підписаних сторонами
специфікацій та видаткових накладних
на товар в період дії цього договору.

Відповідно до п. 4.1. договору оплата
товару покупцем здійснюється у
безготівковій формі за ціною та у
строки, вказані в специфікації,
видаткових накладних шляхом
перерахування вартості товару на
поточний банківський рахунок
постачальника в терміни зазначені в
специфікаціях до цього договору.

Відповідно до специфікацій №1, №2 від
17.07.2013 р. та від 19.07.2013 р. сторонами
погоджено наступні умови оплати
товару: покупець зобов'язаний оплатити
загальну вартість товару, зазначену в
даній специфікації, до 31.07.2013 р.

Згідно з п. 10.1 договору останній
вважається укладеним з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін і діє до 31.12.2013 р.
включно, але у будь-якому випадку до
повного виконання сторонами
зобов'язань за цим договором.

На виконання умов договору поставки
ЗЗР №011-ЗО від 18.07.2013 р., на підставі
специфікацій №1, №2 від 17.07.2013 р. та від
19.07.2013 р. позивачем було поставлено
відповідачеві товар, що
підтверджується підписаними
представниками сторін та скріпленими
відтисками печаток позивача
наступними видатковим накладними: №4952
від 18.07.2013 р. на суму 159025,68 грн. та №4970
від 19.07.2013 р. на суму 272933,22грн. загалом на
суму 431958,90 грн.

Факт отримання відповідачем - ППА
«Еліта» товару через представника
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями зазначених вище
накладних, які містять підпис
представника відповідача в графі
"отримав(ла)" та копіями довіреностей
№49 від 18.07.2013 р. та №51 від 19.07.2013 р., які
видані відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на отримання від позивача товару.
Вказані довіреності підписані
керівником та головним бухгалтером
відповідача, та містять відтиски
печаток ППА «Еліта».

Відповідно до п. 11 Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання по
кількості, затвердженої постановою
Держарбітража при Раді Міністрів СРСР
від 15.07.1965р. №П-6, приймання товарів
мають право здійснювати робітники
отримувача (покупця), уповноважені на
то керівництвом
підприємства-отримувача, і ці
працівники повинні відноситись до
категорії матеріально-відповідальних
осіб. Відпуск товарно-матеріальних
цінностей покупцям або передача їх
безоплатно здійснюється
підприємствами тільки на підставі
доручень отримувачів (покупців).

Порядок використання доручень
регулюється наказом Мінфіну України
№99 від 16.05.96р. "Про затвердження
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих та використаних
доручень на отримання цінностей"
(зареєст. у Мін'юсті України 12.06.96р.
№293/1318). Пунктом 2 Інструкції визначено,
що сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар та інші
товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери відпускаються
покупцям або передаються безоплатно
тільки за довіреністю одержувача.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Довіреність на одержання цінностей є
первинним документом, що фіксує
рішення уповноваженої особи
(керівника) підприємства про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для підприємства
визначені перелік та кількість
цінностей. Без довіреності не може бути
створено інший первинний документ -
накладну-вимогу, товарно-транспортну
накладну, який є дозволом для
здійснення господарської операції з
відпуску цінностей.

З специфікацій вбачається, що
відповідач мав здійснити розрахунок з
позивачем у термін до 31.07.2013 р.

У свою чергу, як зазначає позивач,
відповідач взяті на себе зобов'язання
за вказаним вище договором поставки у
частині сплати вартості поставленого
позивачем товару не виконав.

З акту звірки взаєморозрахунків, який
підписано представниками сторін та
скріплено відтисками печаток
юридичних осіб, вбачається, що у
відповідач була наявна заборгованість
перед позивачем, станом на жовтень 2013
року, у розмірі 765287,54 грн. серед якої
431958,90 грн. - вартість товару
поставленого позивачем 18.07.2013 р. та
19.07.2013 р.

З огляду на вищевказані обставини, у
відповідача, станом на дату судового
засідання, рахується заборгованість
перед позивачем у розмірі 431958,90 грн.

Станом на дату судового засідання ППА
«Ельта» належних та допустимих доказів
сплати боргу у розмірі 431958,90 грн. до
суду не подано.

Врахувавши вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати коштів, за
поставлений позивачем за договором
поставки ЗЗР № 011-ЗО від 18.07.2013 р. товар в
розмірі 431958,90грн.

Згідно частини першої та частини
сьомої статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем дотримано вимог даних норм
процесуального законодавства і подано
всі докази на підтвердження своїх
позовних вимог, в той час як
відповідачем не спростовано існування
заборгованості перед ТОВ "Седна-Агро" у
розмірі 431958,90 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи та визнана
відповідачем, вимога про стягнення з
відповідача 431958,90 грн. боргу за
поставлений товар підлягає
задоволенню.

Окрім основного боргу, позивач просить
стягнути з відповідача 87338,53 грн. 30%
річних, 37986,72 грн. пені, 106261,88 грн. 0,1 % за
кожний день користування товарним
кредитом від вартості переданого, але
неоплаченого товару та 8207,22 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 7.5 договору сторони погодили
дійшли згоди, що відповідно до вимог
ст.625 ЦК України за порушення грошового
зобов'язання, покупець зобов'язується
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за.
весь час прострочення та 30 % річних від
простроченої (неоплаченої) суми.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Зробивши розрахунок 30% річних по
заборгованості за поставлений товар
щодо кожної з зазначених вище
видаткових накладних окремо, за період
з 01.08.2013р. по 03.04.2014р. (вказаний у
розрахунку позивача), суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
30% річних у розмірі 87338,53 грн.
задовольняє повністю, оскільки
відповідний розрахунок виконано
позивачем арифметично вірно.

Зробивши розрахунок інфляційних втрат
по заборгованості за поставлений товар
щодо кожної з зазначених вище
видаткових накладних окремо, за період
з 01.09.2013 р. по 28.02.2014р. (вказаний у
розрахунку позивача), суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
інфляційних втрат у розмірі 8207,22 грн.
задовольняє повністю, оскільки
відповідний розрахунок виконано
позивачем арифметично вірно.

Згідно з частиною першою ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.3. договору у разі
прострочення строків оплати товару
відповідно до п. 4.1., покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період нарахування пені, від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Відповідно до частини шостої ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Сторонами п. 7.8. договору встановлено, у
порядку встановленому частиною шостою
ст. 232 ГК України (у договірному
порядку), терммін протягом якого може
нараховуватися пеня, до моменту
належного виконання грошового
зобов'язання.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Зробивши розрахунок пені по
заборгованості за поставлений товар
щодо кожної з зазначених вище
накладних окремо за період з 01.08.2013 р. по
03.04.2014р. (вказаний у розрахунку
позивача), суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача пені у розмірі
37986,72 грн. задовольняє повністю,
оскільки сума розрахунку суду більша
суми розрахунку позивача.

Відповідно до частини першої ст. 694 ЦК
України договором купівлі-продажу може
бути передбачений продаж товару в
кредит з відстроченням або з
розстроченням платежу.

Згідно з частиною другою статті 712 ЦК
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

З огляду на приписи частини першої ст.
694 ЦК України обов'язковою умовою
продажу товару в кредит є відстрочення
або з розстрочення платежу.

Відповідно до п. 7.6. договору продавець
має право, а покупець погоджується з
тим, що відповідно до вимог ст. 536, ч. 5 ст.
694 ЦК України у разі порушення покупцем
строків оплати вказаних в договорі (або
додатках, специфікаціях до договору),
товар вважається проданим на умовах
товарного кредиту, в такому разі
продавець нараховує покупцеві
відсотки за користування товарним
кредитом (користування чужими
грошовими коштами), без додаткового
погодження з покупцем, за період від
дня, коли товар мав бути оплачений, до
дня його фактичної оплати у розмірі 0,1 %
в день від вартості переданого, але
неоплаченого товару.

Згідно з приписами частини п'ятої ст. 694
ЦК України якщо покупець прострочив
оплату товару, на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати.

З системного аналізу частин першої та
п'ятої ст. 694 ЦК України та п. 7.6. договору
вбачається, що п. 7.6. договору поставки
передбачено не продаж товару в кредит,
а передбачено нарахування відсотків за
користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.6. договору сторони погодили
відсотки у розмірі 0,1 % в день від
вартості переданого, але неоплаченого
товару.

У п.п. 6.1-6.3. роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» від 17
грудня 2013 року N 14, вказано, що проценти
річних, про які йдеться у частині
другій статті 625 ЦК України, необхідно
відрізняти від процентів за
користування чужими коштами,
передбачених статтею 536 названого
Кодексу. Стягнення процентів річних є
заходом відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і одночасно, як
зазначалося, способом захисту
майнового права та інтересу кредитора,
тобто зобов'язанням сплатити кошти,
тоді як проценти, зазначені у статті 536
ЦК України, - це плата за користування
чужими коштами, в тому числі
безпідставно одержаними, збереженими
грішми (стаття 1214 ЦК України).
Підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством
(наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК
України). Спільним для цих процентів є
те, що вони нараховуються саме у зв'язку
з користуванням чужими коштами.
Положення ж частини другої статті 625 ЦК
України в частині сплати процентів
річних застосовуються за наявності
порушення грошового зобов'язання. Тому,
зокрема, якщо в законі або в укладеному
сторонами договорі передбачено розмір
процентів за користування чужими
коштами (стаття 536 ЦК України), то це не
позбавляє кредитора права звернутися
до боржника з позовом про стягнення як
зазначених процентів, так і трьох
процентів річних (якщо інший їх розмір
не передбачено договором або Законом) -
за наявності порушення боржником
грошового зобов'язання. Якщо договором
або чинним законодавством не
передбачено розміру процентів за
користування чужими коштами, то припис
частини другої статті 625 ЦК України
може бути застосований господарським
судом лише за наявності порушення
боржником грошового зобов'язання.

Зробивши розрахунок відсотків за
користування чужими коштами по
заборгованості за поставлений товар
щодо кожної з зазначених вище
накладних окремо за період з 01.08.2013 р. по
03.04.2014р. (вказаний у розрахунку
позивача), суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача відсотків за
користування чужими коштами у розмірі
106261,88 грн. задовольняє повністю,
оскільки аналогічний розрахунок
виконано позивачем арифметично вірно.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 431958,90 грн. основного
боргу, 87338,53 грн. 30% річних, 8207,22грн.
інфляційних втрат, 106261,88 грн. відсотків
за користування чужими коштами та 37986,72
грн. пені, а загалом 671753,25 грн.

Судові витрати, відповідно до частини
четвертої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на відповідача.

Разом з тим, позивач клопоче покласти
витрати за оплату послуг адвоката, у
розмірі 6800,00 грн. на відповідача.

Судовими витратами є лише оплата тих
послуг, які надаються адвокатами, що
відповідають вимогам ст. 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" та здійснюють свою
діяльність у організаційних формах,
зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність".

Відповідно до частини першої ст. 26
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" адвокатська
діяльність здійснюється на підставі
договору про надання правової
допомоги. Документами, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути: 1)
договір про надання правової допомоги;
2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ "Седна-Агро" (замовник) та адвокатом
ОСОБА_5 (виконавець) 25.11.2013 р. було
укладено договір №10 про надання
правової допомоги та ведення справи у
суді, відповідно до п. 1.1. якого замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
обов'язки з надання правової допомоги
виконавець зобов'язується надати
правову допомогу, в тому числі, за
окремими дорученнями замовника в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, а замовник зобов'язується
виплатити виконавцю винагороду
(гонорар), винагороду за результат та
оплатити всі витрати виконавця
пов'язані з виконанням завдання
замовника відповідно до цього
договору.

Відповідно до п. 1.2. договору виконавець
приймає на себе обов'язки представляти
права і законні інтереси замовника в
господарському суді Київської області,
апеляційному господарському суді,
згідно з умовами цього договору з усіма
правами представника, які передбачені
ГПК України, у зв'язку з зверненням
замовника до господарського суду
Київської області з позовною заявою до
ППА«Еліта» про стягнення боргу за
поставлений товар та санкцій.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили,
що розмір оплати послуг виконавця за
даним договором становить 6800,00 грн.

Як вбачається з платіжного доручення
від 29.04.2014 р .№2017 грошові кошти у
розмірі 6800,00 грн., у якості оплати за
правову допомогу згідно договору № 10
від 24.03.2014 р.

У матеріалах справи наявні копія
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 345 від 19.10.2009
р., виданого Черкаською обласною
кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури на ім'я ОСОБА_5 та
ордер серії НОМЕР_1 від 24.03.2014 р.

Пунктом 6.3 роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21 лютого 2013 року N7,
визначено, що витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 ГПК у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката (у розумінні пункту 1
статті 1 та частини першої статті 6
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем підтверджено правовий
статус адвоката, наявність доказів
фактичного перерахування коштів
останньому на підставі договору,
господарський суд дійшов висновку що
витрати понесені ТОВ "Седна-Агро"
відповідають судовим витратам на
оплату послуг адвоката в розумінні ст.
44 ГПК України.

При вирішенні питання про розмір суми,
яка підлягає відшкодуванню стороні за
послуги адвоката, має бути врахована як
ціна позову, яку вказав позивач у
позовній заяві, так і критерії
об'єктивного визначення розміру суми
послуг адвоката.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
при встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Пунктом 6.3 роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21 лютого 2013 року N 7
визначено, що розподіл сум інших, крім
судового збору, судових витрат
здійснюється за загальними правилами
частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при
задоволенні позову вони покладаються
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, а при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. За тими ж правилами
здійснюється й розподіл сум цих витрат
у розгляді господарським судом
апеляційних і касаційних скарг.
Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи. Так, у визначенні розумно
необхідного розміру сум, які
підлягають сплаті за послуги адвоката,
можуть братися до уваги, зокрема:
встановлені нормативно-правовими
актами норми видатків на службові
відрядження (якщо їх установлено);
вартість економних транспортних
послуг; час, який міг би витратити на
підготовку матеріалів кваліфікований
фахівець; вартість оплати відповідних
послуг адвокатів, яка склалася в країні
або в регіоні; наявні відомості органів
статистики або інших органів про ціни
на ринку юридичних послуг; тривалість
розгляду і складність справи тощо.
Докази, які підтверджують розумність
витрат на оплату послуг адвоката,
повинна подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Враховуючи вищезазначене, беручи до
уваги складність справи, суд вирішив,
вимогу позивача щодо стягнення з
відповідача 6800,00 грн. витрат на правову
допомогу адвоката задовольнити у
повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного
підприємства агрофірми "Еліта" (09145,
Київська область, Сквирський район, с.
Каленна, вул. Набережна, буд. 1 А; код
ЄДРПО України 32191902) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Седна-Агро" (19100,
Черкаська область, Монастирищенський
район, м. Монастирище, вул.Леніна, буд. 3;
код ЄДРПО Україна 33143734) - 431958 (чотириста
тридцять одну тисячу дев'ятсот
п'ятдесят вісім) гривень 90 коп. боргу,
87338 (вісімдесят сім тисяч триста
тридцять вісім) гривень 53 коп. 30% річних,
37986 (тридцять сім тисяч дев'ятсот
вісімдесят шість) гривень 72 коп. пені,
8207 (вісім тисяч двісті сім) гривень 22
коп. інфляційних втрат, 106261 (сто шість
тисяч двісті шістдесят одну) гривню
88коп. відсотків за користування чужими
коштами, 6800 (шість тисяч вісімсот)
гривень 00 коп. витрат на правову
допомогу та 13435 (тринадцять тисяч
чотириста тридцять п'ять) гривень 07 коп.
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено 16.06.2014
року.

Суддя
А.В. Лопатін