ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Справа № 924/27/13-г

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Борденюк Є.М. (головуючий), Вовк І.В.
(доповідач), Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державного
підприємства "Березнівське лісове
господарство" на постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 року у
справі № 924/27/13-г за позовом Державного
підприємства "Березнівське лісове
господарство" до Державного
підприємства "Підприємство Замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№ 58)"
про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У січні 2013 року позивач звернувся до
господарського суду Хмельницької
області з позовною заявою до
відповідача про стягнення
заборгованості в сумі 170 139,56 грн., пені в
сумі 6 600,75 грн., 1190,95 грн. інфляційних сум
та 3% річних в сумі 2866,73 грн. на підставі
укладених між ними договору від 10.01.2012
року № 22 та біржового договору від
29.02.2012 року № 230/286л-12 у зв'язку з
порушенням відповідачем умов
зазначених договорів щодо оплати
отриманої продукції.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 27.11.2013 року
(суддя Гладій С.В.) позов задоволено
частково та стягнуто з відповідача на
користь позивача 170 139,56 грн. основного
боргу, 3% річних у сумі 2 858,90 грн. та 1 190,95
грн. інфляційних сум, а в позові в
частині стягнення 3% річних в сумі 7,83
грн. та пені в сумі 6 600,75 грн. відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 року
(судді Мамченко Ю.А., Тимошенко О.М.,
Дужич С.П.) зазначене рішення суду
першої інстанції скасовано в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача основного боргу в сумі 66755,38
грн., 3% річних у сумі 2 701,19, та 1 190,95 грн.
інфляційних сум, в цій частині прийнято
нове рішення про відмову в позові. В
решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач вважає, що
судом апеляційної інстанції порушено
норми матеріального та процесуального
права, і тому просить прийняту ним
постанову скасувати, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу від
відповідача до суду не надходив.

Дослідивши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи і
прийняті в ній судові рішення, суд
касаційної інстанції вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що
10.01.2012 року між ДП "Березнівське лісове
господарство" (продавець) та ДП
"Підприємство Замкової виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України у
Хмельницькій області (№ 58)" (покупець)
укладено договір № 22, за умовами якого
продавець продає, а покупець купує на
умовах франко-склад продавця
необроблену деревину. Орієнтовна
кількість товару становить 600 куб.м.
Загальна сума договору становить 270 300
грн.

Поставка товару за цим договором
здійснюється на умовах франко-склад
продавця місячними партіями. Термін
поставки - 1 квартал 2012 року. Покупець
вивозить товар своїм транспортом за
свій рахунок. (п.5.1, 5.2, 5.3 договору).

Згідно з п. 7.1 договору № 22 платіж (100 %
попередня оплата) здійснюється шляхом
банківського переказу коштів на
розрахунковий рахунок продавця.

На виконання умов цього договору
позивачем згідно з залізничними
накладними від 25.01.2012 року № 37228913, від
30.03.2012 року № 37946613, від 31.03.2012 року №
37960861 відвантажено на адресу
відповідача товар на загальну суму 104
080,38 грн. та виписано видаткові накладні
на лісопродукцію від 25.01.2012 року №
РН-0000064, від 30.03.2012 року № РН-0000426, від
31.03.2012 року № РН-0000438 та рахунки-фактури
на витрати по залізниці від 25.01.2012 року
№ СФ-0000056, від 30.03.2012 року № СФ-000248, від
31.03.2012 року № СФ-0000438.

Відповідачем частково сплачено
вартість товару на суму 37 325 грн.,
залишок заборгованості становить 66 755,38
грн.

29.02.2012 року між сторонами укладено
договір купівлі-продажу необробленої
деревини № 230/28л-12, відповідно до умов
якого за результатами проведення
аукціону з продажу ресурсів
необробленої деревини заготівлі 2
кварталу 2012 року, який відбувся 29.02.2012
року, продавець передає у власність на
умовах франко-склад продавця
(франко-нижній склад) необроблену
деревину за номерами лотів, наведених в
п. 4.1 договору, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього ціну відповідно до
умов, що визначені у цьому договорі.

За п. 4.2 договору загальна сума договору
становить 125 750 грн. без врахування ПДВ.

Відповідно до п. 7.1 договору № 230/28л-12
платіж (передплата 100% вартості)
здійснюється шляхом банківського
переказу коштів на розрахунковий
рахунок продавця за кожну партію
товару, згідно виставленого
рахунку-фактури протягом 5 календарних
днів з дати пред'явлення рахунку до
сплати.

Додатковою угодою від 02.04.2013 року № 1 до
договору від 29.02.2012 року № 230/286л-12
сторони п. 4.2 цього договору виклали в
новій редакції: "Загальна сума договору
254 000грн. без ПДВ"; п. 7.1. "Платіж
здійснюється шляхом банківського
переказу коштів на розрахунковий
рахунок продавця за кожну партію
товару протягом 10 банківських днів з
моменту поставки товару покупцю"; п. 9.2.
"У разі несвоєчасної оплати товару
покупець сплачує пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що буде
діяти на момент прострочення, за кожний
день такого прострочення".

Позивачем згідно з накладними від
18.07.2012 року № 39367065, від 18.07.2012 року №
39367040, від 24.07.2012 року № 39471891
відвантажено відповідачу продукцію на
загальну суму 103 384,18 грн., що
підтверджується видатковими
накладними від 17.07.2012 року № РН-0001049, від
17.07.2012 року № РН-0001057, від 24.07.2012 року №
РН-0001090 та видатковими накладними на
витрати по залізниці від 17.07.2012 року №
РН-0001092, від 24.07.2012 року № РН-0001093.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 22.06.2012 року
порушено провадження у справі №
2/5025/721/12 про визнання банкрутом
державного підприємства "Підприємство
Замкової виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№ 58)" та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 17.10.2012 року
затверджено реєстр вимог кредиторів до
боржника ДП "Підприємство Замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№ 58)" в
сумі 972 476,19 грн. При цьому Державне
підприємство "Березнівське лісове
господарство" не визнано кредитором
боржника.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 24.12.2012 року
затверджено мирову угоду між ДП
"Підприємство Замкової виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України у
Хмельницькій області (№ 58)" та
кредиторами в особі голови комітету
кредиторів і припинено провадження у
справі № 2/5025/721/12 про банкрутство
відповідача.

Станом на 01.08.2012 року сторонами
складено акт звірки, відповідно до
якого заборгованість відповідача
перед позивачем становить 180 139,56 грн.

06.08.2012 року відповідачем складено
гарантійний лист № 3839, відповідно до
якого ДП "Підприємство Замкової
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України у Хмельницькій області (№ 58)"
зобов'язалося погасити заборгованість,
яка виникла станом на 01.08.2012 року в сумі
180 139,56 грн. до 30.12.2012 року.

17.08.2012 року позивачем було направлено
відповідачу претензію про сплату 184 435,73
грн. боргу, 1260,95 грн. інфляції та 6734,45
грн. пені, яка залишена без відповіді.

Предметом даного судового розгляду є
вимоги продавця про стягнення із
покупця заборгованості, пені,
інфляційних сум та 3 % річних у зв'язку з
неналежним виконанням ним обов'язку з
оплати одержаного за спірними
договорами товару.

Суд першої інстанції дійшовши висновку
про стягнення основного боргу в сумі 170
139,56 грн., 3% річних у сумі 2 858,90 грн. та 1
190,95 грн. інфляційних сум виходив з того,
що обов'язок зі сплати заборгованості
за договором № 22 виник у відповідача
після порушення справи про банкрутство
у зв'язку із зміною умови договору, в
частині проведення розрахунків за
отриману продукцію, гарантійним листом
та актом звірки взаємних розрахунків, а
зобов'язання зі сплати боргу за
договором № 230/28л-12 виникло після
порушення провадження у справі про
банкрутство відповідача та є поточною
заборгованістю, а тому такі вимоги
підлягають задоволенню. Відмову в
позові в частині стягнення 3% річних в
сумі 7,83 грн. та пені в сумі 6 600,75 грн.
обгрунтовано дією мораторію для
нарахування неустойки і відсутністю в
договорі № 22 умов щодо стягнення пені
за невиконання грошових зобов'язань.

Висновок апеляційного господарського
суду про скасування рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
основного боргу в сумі 66 755,38 грн., 3%
річних у сумі 2 701,19, та 1 190,95 грн.
інфляційних сум та відмову в цій
частині позову мотивовано виникненням
зобов'язання зі сплати заборгованості
за договором № 22 до порушення
провадження у справі про банкрутство
відповідача, у зв'язку з чим такі вимоги
є конкурсними і в силу ч. 2 ст. 14 ЗУ "Про
відновлення платоспроможності або
визнання його банкрутом" вважаються
погашеними, а також перерахунком
інфляційних сум та 3 % річних.

Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк.
Відповідно до статті 193 ГК України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна умов
договору не допускається.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 14
Закону України "Про відновлення
платоспроможності або визнання його
банкрутом" конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, - не розглядаються і
вважаються погашеними, про що
господарський суд зазначає в ухвалі,
якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач у визначений
тридцятиденний строк з дня публікації
оголошення не звернувся з заявою про
визнання грошових вимог до боржника, а
тому вимоги про зобов'язання зі сплати
заборгованості за договором від 10.01.2012
року № 22 в сумі 66 755,38 грн. є погашеними.

Крім того, апеляційним судом вірно
зазначено, що гарантійний лист
відповідача та акт звірки розрахунків
не змінювали первісне зобов'язання за
договором від 10.01.2012 року № 22 на інше
зобов'язання з новими строками,
оскільки зазначені акти не є новацією у
розумінні статей 604 та 1053 ЦК України,
оскільки не містять сукупності таких
ознак як наявність взаємної згоди
сторін щодо припинення дії
попереднього зобов'язання та щодо умов
нового зобов'язання; наявність умови
про припинення попереднього
зобов'язання, припинення всіх
додаткових зобов'язань; виникнення між
тими ж особами нового зобов'язання, яке,
як правило, містить умову про інший
предмет чи спосіб виконання.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
встановив, що заборгованість за
договором від 29.02.2012 року № 230/28л-12
виникла після порушення провадження у
справі про банкрутство відповідача та
правильно задовольнив вимоги про
стягнення заборгованості в сумі 103 384,18
грн. за цим договором.

До того ж, з урахуванням ч. 4 ст. 12 ЗУ "Про
відновлення платоспроможності або
визнання його банкрутом" за якою,
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань, а також умов
договору № 22, якими не передбачено
стягнення пені за невиконання
грошового зобов'язання, суди обох
інстанцій дійшли вірного висновку про
відмову в позові в частині стягнення
пені.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши
перерахунок інфляційних сум та 3%
річних з урахуванням задоволених
вимог, умов п. 7.1 договору
№ 230/286Л-12 в редакції додаткової угоди №
1 та періоду прострочення, дійшов
вірного висновку про стягнення 3%
річних в сумі 157,71 грн., відмовивши в
решті позову в частині стягнення
інфляційних сум та 3% річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд апеляційної інстанції дав
належну оцінку обставинам справи і, з
урахуванням вимог застосованих норм
права, дійшов обґрунтованого висновку
про відмову в позові в частині
стягнення заборгованості в сумі 66 755,38
грн., пені в сумі 6 600,75 грн., 3% річних у
сумі 2701,19 грн. та 1190,95 грн. інфляційних
сум.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
суду.

За таких обставин, оскаржена постанова
суду апеляційної інстанції є законною
й обґрунтованою, і тому підлягає
залишенню без змін, а касаційна скарга -
без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Березнівське лісове
господарство" залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
12.03.2014 року - без змін.

Головуючий суддя
Є.Борденюк

Судді
І.Вовк

С.Могил