КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р. Справа№ 911/622/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання: Кац
О. В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кушнір С.В. - дов. № 279 від
27.11.2013р.;

від відповідача: Сердюк Н.О. - дов. б/н
від 10.04.2014р.;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агробонус»

на рішення Господарського суду
Київської області від 24 квітня 2014 року,

у справі № 911/622/14 (Суддя: Щоткін О.В.),

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Седна-Агро»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агробонус»

про стягнення 209 832 грн. 10 коп.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Седна-Агро» звернулось до
Господарського суду Київської області
з позовною заявою до ТОВ «Агробонус»
про стягнення 216 629,10 грн. (а.с. 5-10).

07 квітня 2014 року позивач звернувся до
Господарського суду Київської області
із заявами про збільшення позовних
вимог в частині стягнення санкцій
передбачених договором та про
зменшення позовних вимог в частині
стягнення основного боргу, просив
стягнути з відповідача 173 665,80 грн. -
основного боргу, 5 913,45 грн. - пені, 13 648,06
грн. - 30% річних та 16 605,14 грн. - 0,1% за кожен
день користування товарним кредитом
(а.с. 100-110).

Рішенням Господарського суду
Київської області від 24 квітня 2014 року
по справі № 911/622/14 позов задоволено
повністю (а.с. 138-145).

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Київської області від 24 квітня 2014 року
у справі № 911/622/14 в частині стягнення 16
605,14 грн. - 0,1% за кожен день користування
товарним кредитом та прийняти нове,
яким позов задовольнити частково.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального права, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи оскільки, судом
першої інстанції помилково стягнуто
одночасно відсотки за користування
кредитом та пеню, так як це є подвійне
стягнення пені.

Автоматизованою системою
документообігу суду здійснено
розподіл справ між суддями, відповідно
до якого апеляційну скаргу ТОВ
«Агробонус» по справі № 911/622/14 передано
на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Чорногузу М.Г. Розпорядженням
Заступника голови Київського
апеляційного господарського суду
Андрієнка В.В. від 16 травня 2014 року для
розгляду апеляційної скарги по справі
№ 911/622/14 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя: Чорногуз М.Г.,
судді: Агрикова О.В., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16 травня 2014
року, апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи на 27 травня 2014 року.

Ухвалою від 27 травня 2014 року розгляд
справи № 911/622/14 відкладено на 17 червня
2014 року у зв'язку з неявкою в судове
засідання представника відповідача.

В судовому засіданні 17 червня 2014 року
представник відповідача надав суду
свої пояснення, в яких підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив рішення
господарського суду Київської області
від 24 квітня 2014 року у справі № 911/622/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення відсотків за
кожен день користування товарним
кредитом.

Представник позивача в цьому ж
засіданні теж надав суду свої
пояснення в яких проти апеляційної
скарги заперечував, просив оскаржуване
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 99
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку фактичних обставин
даної господарської справи та повноту
їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права встановила
наступне.

19 квітня 2013 року між ТОВ «Седна-Агро»
(постачальник) та ТОВ «Агробонус»
(покупець), укладено договір поставки
ЗЗР в кредит 2013 № 081-АБ (далі - договір),
(а.с. 19-22).

Відповідно до п. 1.1. договору,
постачальник зобов'язується продати та
поставити у строки передбачені цим
договором покупцеві засоби захисту
рослин (далі - товар), а покупець
зобов'язується приймати зазначений
товар і оплачувати його вартість
згідно встановленого цим договором
порядку.

В пункті 1.2. договору сторони погодили,
що асортимент, номенклатура, загальна
кількість, ціна, характеристики товару
визначаються сторонами на підставі
замовлення покупця та виходячи з
наявності товару на складі
постачальника й вказується у
відповідній специфікації та
видаткових накладних, що додається до
договору та є його невід'ємними
частинами.

Згідно пункту 2.2.1, Покупець
зобов'язаний оплати товар в строки та
на умовах, передбачених договором та
специфікаціями (додатковими угодами,
видатковими накладними) до нього
шляхом перерахування коштів на рахунок
продавця.

Оплата товару покупцем здійснюється у
безготівковій формі, за ціною та у
строки, вказані в специфікаціях,
видаткових накладних шляхом
перерахування вартості товару на
поточний банківський рахунок
постачальника в терміни зазначені в
Специфікаціях до цього договору.
Остаточний розрахунок за весь
поставлений по цьому договору товар
покупець зобов'язаний здійснити не
пізніше як до 30 вересня 2013 року (п. 4.1
договору).

В період з 19 квітня 2013 року по 05 серпня
2013 року між сторонами підписано 24
специфікації в яких погоджено
асортимент товару, ціну та строк оплати
(а.с. 23-44).

Як зазначає позивач, на виконання умов
договору він поставив відповідачу
товар на загальну суму 346 759,34 грн.,
вказане підтверджується видатковими
накладними: № 2239, № 2240 від 19.04.2013р., № 2392,
№ 2393 від 24.04 2013р., № 2707 від 29.04.2013р № 2993,
2986 від 07.05.2013р., № 3072, № 3073 від 08.05.2013р., №
3319, № 3287, № 3288 від 15.05.2013р., № 4024, № 4025 від
31.05.2013 р., № 4220, № 4221 від 06.06.2013р., № 4924, №
4923 від 16.07.2013 р., № 5002, № 5007 від 23.07.2013р., №
5208, № 5209 від 07.08.2013р. (а.с. 45-58).

Вказаний товар було прийнято
відповідачем належним чином, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи у вищенаведених
видаткових накладних та відтиском
печатки ТОВ «Агробонус». Також в
матеріалах справи містяться
довіреності на отримання матеріальних
цінностей, що підтверджують
повноваження представників
відповідача на отримання погодженого
сторонами товару (а.с. 59-72).

Позивач в позовній заяві зазначає, що
відповідач свої зобов'язання по оплаті
за поставлений товар виконав частково,
сплативши тільки 151 404,74 грн., грошові
кошти у розмірі 195 354,60 грн. відповідачем
не оплачено.

20 грудня 2013 року позивач надіслав на
адресу відповідача претензію № 303 від 18
грудня 2013 року про сплату
заборгованості та штрафних санкцій
(а.с. 75-81).

Відповідь на вказану претензію в
матеріалах справи відсутня.

Після звернення з даним позовом в суд
першої інстанції, відповідачем
частково було сплачено грошові кошти
за поставлений товар, в сумі 10 000 грн. та
11 688,80 грн. у зв'язку з чим позивачем
подано заяву про зменшення позовних
вимог в частині стягнення основного
боргу в якій просить стягнути з
відповідача 173 665,80 грн. - суми основного
боргу.

За своєю правовою природою договір,
який укладений між позивачем та
відповідачем є договором поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК
України та ст. 193 ГК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами, а
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

На виконання умов договору, позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 346 759,34 грн., проте відповідач свої
зобов'язання не виконав в повному
обсязі, оплативши товар частково, на
загальну суму 173 093,54 грн.,
заборгованість в сумі 173 665,80 грн.
залишилась неоплаченою. В матеріалах
справи відсутні будь-які докази, які б
підтверджували сплату заявленої
позивачем заборгованості чи докази
спростування вказаної заборгованості.

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про правомірність та
обґрунтованість вимог ТОВ «Седна-Агро»
про стягнення заборгованості в сумі 173
665,80 грн., а отже про необхідність їх
задоволення.

Також колегія суддів зазначає, що
відповідач не заперечує проти
існування вказаного боргу.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача пені, 30% річних та 0,1 %
за користування товарним кредитом
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ГК України,
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Сторони договору в пункті 7.3 погодили,
що у разі прострочення строків оплати
товару відповідно до п. 4.1 покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період нарахування пені, від
суми заборгованості за кожен день
прострочки до повного виконання
стороною своїх зобов'язань.

Виходячи з наведеного колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимога в частині
стягнення пені підлягає задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з
висновком першої інстанції про
підставність вимог в частині стягнення
30 % річних, оскільки виходячи з положень
п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В пункті 7.5 договору сторони дійшли
згоди, що відповідно до вимог ст. 625
Цивільного кодексу України за
порушення грошового зобов'язання,
покупець зобов'язується сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочки та 30% річних від
простроченої суми.

Провівши повторний розрахунок суми
пені та 30% річних за допомогою
«калькулятора підрахунку ЛІГА:ЗАКОН»,
колегія суддів Київського
апеляційного суду встановила, що
господарський суд Київської області
дійшов вірного висновку про стягнення
з відповідача на користь позивача 13 648,06
грн. - 30% річних та 5 913,45 грн. - пені.

Що ж до стягнення з відповідача 0,1% в
день від вартості переданого та
неоплаченого товару за користування
товарним кредитом колегія суддів
зазначає наступне:

Частиною 3 ст. 692 ЦК України фактично
конкретизовано передбачений статтею 536
цього кодексу обов'язок боржника
сплачувати встановлений договором або
законом розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
та передбачене статтею 625 цього Кодексу
право продавця вимагати від покупця
сплати 3 % річних за весь час
прострочення, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У розумінні зазначених статей проценти
є не відповідальністю, а платою за весь
час користування грошовими коштами, що
не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що
договором може бути встановлено лише
інший розмір процентів річних, а не
інший спосіб їх обчислення.

Проценти за користування чужими
грошовими коштами, нараховані на
підставі договору за кожен день
прострочення невиконаного
зобов'язання, за своєю правовою
природою підпадають під визначення
пені (стаття 549 ЦК України).

Одночасне стягнення процентів за
користування чужими грошовими коштами,
нарахованих за кожен день прострочення
невиконаного зобов'язання та пені,
обчисленої у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, є подвійним
стягненням пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання покупцем, що не
узгоджується з приписами статті 61
Конституції України, відповідно до
якої ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Вказана позиція викладена в Постанові
Верховного суду України від 24 грудня 2013
року № 3-37 гс 13.

Відповідно до ст. 111/28 ГПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Враховуючи наведене колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог в частині стягнення 16 605,14 грн.
процентів за користування товарним
кредитом, оскільки за своєю правовою
природою вказана санкція підпадає під
визначення пені.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
обставин, зокрема, чи мали місце
обставини, на які посилаються особи, що
беруть участь у процесі, та якими
доказами вони підтверджуються, та чи не
виявлено у процесі розгляду справи
інших фактичних обставин, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; та яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
приходить до висновку, що судом першої
інстанції частково неправильно
застосовано норми матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу ТОВ «Агробонус» необхідно
задовольнити частково, рішення
господарського суду Київської області
від 24 квітня 2014 року по справі № 911/622/14
необхідно змінити, позовні вимоги
задовольнити частково.

Згідно ч. 1 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України
встановлено, що суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Позивачем надано всі необхідні докази
понесених витрат на послуги адвоката, а
саме: договір №6 про надання правової
допомоги, акт прийому передачі
виконаних робіт, ордер, копія свідоцтва
про право зайняття адвокатською
діяльністю (а.с. 88-97) та платіжне
доручення № 890 від 12 березня 2014 року про
сплату послуг адвоката на суму 5 400 грн.
(а.с. 122).

Позовні вимоги позивача задоволено на
92 %, а апеляційну скаргу відповідача на
100 %. Судовий збір та витрати на послуги
адвоката повинні бути стягнуті
пропорційно задоволеної вимоги та
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 4 ч. 1 ст. 103, п. 4
ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агробонус» на рішення Господарського
суду Київської області від 24 квітня 2014
року по справі № 911/622/14 задовольнити
частково.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 24 квітня 2014 року
по справі № 911/622/14 змінити.

3. Викласти рішення в наступній
редакції:

« І. Позовні вимоги задовольнити
частково.

ІІ. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АГРОБОНУС» (08236,
Київська обл., м. Ірпінь, смт. Ворзель,
вул. Крупської, 18, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «СЕДНА-АГРО» (09100,
Черкаська область, Монастирищенський
район, м. Монастирище, вул. Леніна, 3, ) 173 665 грн. 80 коп. - основного
боргу, 5 913 грн. 45 коп. - пені, 13 648 грн. 06
коп. - 30% річних, 3 860 грн. 92 коп. судового
збору та 4 968 грн. - витрат на послуги
адвоката.

ІІІ. В решті позовних вимог -
відмовити.

ІV. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «СЕДНА-АГРО» (09100,
Черкаська область, Монастирищенський
район, м. Монастирище, вул. Леніна, 3, ) зайво сплачений судовий
збір в розмірі 233 грн. 78 коп. з
Державного бюджету України, сплачений
згідно з платіжного доручення № 530 від
19 лютого 2014 року»

4. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«СЕДНА-АГРО» (09100, Черкаська область,
Монастирищенський район, м.
Монастирище, вул. Леніна, 3, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АГРОБОНУС» (08236,
Київська обл., м. Ірпінь, смт. Ворзель,
вул. Крупської, 18, )
витрати по сплаті судового збору за
розгляд справи судом апеляційної
інстанції в сумі 913 грн. 50 коп.

5. Доручити господарському суду
Київської області видати відповідні
накази.

6. Справу № 911/622/14 повернути до
господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову Київського
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ст. 109 ГПК
України.

Головуючий суддя
М.Г. Чорногуз

Судді
О.В. Агрикова

В.Г. Суховий