КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р. Справа№ 5011-66/8890-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників

від прокуратури: Вакулюк Д.С. -
посв. №009906 від 16.10.2012

від позивача: Кульчіцька
О.М. - дов. №38-07/1 від 08.01.2014

від відповідача: Сидоренко
В.В. - дов. б/н від 04.06.2013

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Квазар"

на рішення господарського
суду міста Києва

від 11.02.2014 (головуючий
суддя - Котков О.В., судді:

Босий В.П., Івченко
А.М.)

у справі №5011-66/8890-2012

за позовом Прокурора
Подільського району м. Києва в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції в м. Києві

до Публічного
акціонерного товариства „Квазар"

третя особа Державне управління
охорони навколишнього природного

середовища в м. Києві

про стягнення грошових
коштів

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
прокурора Подільського району м. Києва
в інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції в м. Києві до
Публічного акціонерного товариства
„Квазар" про стягнення 3246012,44 грн. за
здійснення спеціального
водокористування без дозволу.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 20.09.2012 у справі №5011-66/8890-2012 позов
було задовольнело. Стягнуто з ПАТ
„Квазар" на користь Державної
екологічної інспекції у м. Києві збитки
за здійснення спеціального
водокористування з підземних вод без
дозволу в сумі 1559131,64 грн.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.06.2013 рішення
господарського суду м. Києва від 20.09.2012
у справі №5011-66/8890-2012 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 05.08.2013 рішення
господарського суду м. Києва від 20.09.2012
у справі №5011-66/8890-2012 та постанову
Київського апеляційного суду від
13.06.2013 у справі №5011-66/8890-2012 скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції.

Повертаючи справу на новий розгляд
Вищий господарський суд України у
своїй постанові вказав, що суди
попередніх інстанцій не досліджували
належним чином обставини щодо
наявності або відсутності вини
відповідача у порушенні вимог водного
законодавства. Зокрема суд касаційної
інстанції зазначав про те, що суди не
дали правової оцінки обставині
недотримання дозвільним органом
визначеного нормами чинного
законодавства місячного строку для
надіслання відповіді щодо розгляду
заяви відповідача від 19.08.2011, а також не
дослідили належним чином причини
відмови у видачі дозволу, викладені у
листі №06-07/6864/2450 від 13.10.2011, в розрізі
норм Закону України „Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності". Крім того, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вказувала, що місцевий господарський
суд, дійшовши висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення 1559131,64грн., помилково
вказав про стягнення збитків на
користь Держаної екологічної
інспекції у м. Києві, та в порушення
приписів ст.84 Господарського
процесуального кодексу України, не
вказав у резолютивній частині рішення
висновку щодо розгляду позовних вимог
в частині стягнення збитків в розмірі
1686880,80 грн.

За результатами нового розгляду
рішенням господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 у справі №5011-66/8890-2012
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства „Квазар" на користь
Державної екологічної інспекції в м.
Києві 1559131,64 грн. збитків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 11.02.2014 у справі
№5011-66/8890-2012 в частині стягнення з
Публічного акціонерного товариства
„Квазар" збитків за здійснення
спеціального водокористування з
підземних вод без дозволу в сумі 1559131,64
грн. та, з урахуванням уточнення до
апеляційної скарги, прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
відповідача мотивовані тим, що рішення
суду першої інстанції прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, апелянт
зазначає, що місцевим господарським
судом не враховано пояснень
відповідача стосовно застосування
принципу мовчазної згоди до спірних
правовідносин. За твердженням
відповідача пакет документів для
отримання дозволу на спеціальне
водокористування був поданий ним у
повному обсязі. Скаржник також вказує
на відсутність вини ПАТ „Квазар" у
здійснені спеціального
водокористування без дозволу та
зазначає, що у матеріалах справи
відсутні докази притягнення до
адміністративної відповідальності
посадових осіб відповідача за вчинення
вказаного правопорушення.

Позивач та прокуратура проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували.

Третя особа у судове засідання 02.06.2014 не
з'явилася, поважних причин неявки суду
не повідомила, хоча про час та місце
судового засідання повідомлялася
належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

01.07.2010 року Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві відповідачу було
видано дозвіл на спеціальне
водокористування №УКР-461-Кіє
терміном дії з 01.07.2010 року до 31.10.2011 року.
Дозвіл видано щодо водного об'єкту:
підземні води - три артезіанські
свердловини, 60//Чер.Днепр. Зі змісту
вказаного дозволу вбачається
найменування і місцезнаходження
водозабірних підпірних споруд і
випусків стічних вод (для підземних
джерел вказується глибина і
продуктивність свердловин):
Артсвердловини розташовані на
території підприємства, артсвердл. № 5:
глибина - 302,0 м, продукт. - м3/год,
артсвердл. № 6: глибина - 302,0 м, продукт. -
40,0 м3/год, артсвердл. № 7: глибина - 315 м,
продукт. - 40,0 м3/год.

Місцевим господарським судом
встановлено, що 28.04.2012 року державним
інспектором з охорони навколишнього
природного середовища міста Києва
відповідно до вимог ст.ст. 15, 20, 35 Закону
України „Про охорону навколишнього
природного середовища", на вимогу
Прокуратури Подільського району міста
Києва від 12.04.2012 року, проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог природоохоронного законодавства
ПАТ ,,Квазар", за результатами якої
складено відповідний акт б/н перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства від 28.04.2012 року.

За результатами перевірки було
встановлено, що термін дії дозволу на
спеціальне водокористування
№УКР-461-Кіє від 01.07.2010 року вичерпано
31.10.2011 року, дію дозволу подовжено 07.03.2012
року, та, таким чином, ПАТ ,,Квазар" в
період з 01.11.2011 року по 07.03.2012 року
самовільно здійснювало використання
підземних прісних вод за відсутності
дозволу на спеціальне
водокористування, чи порушило ст.ст. 44,
48, 49, 110 Водного кодексу України.

У акті перевірки зафіксовано, що згідно
журналу ПОД-11 ПАТ ,,Квазар" самовільно
без дозволу на спеціальне
водокористування, в порушення ст.ст. 44,
48, 49, 110 Водного кодексу України, із
підземних джерел забрано прісної води:
зі свердловини № 7: з 07.11.2011 року по
08.12.2011 року - 5 571 куб.м., з 08.12.2011 року по
09.01.2012 року - 15 360 куб.м., з 09.01.2012 року по
07.02.2012 року - 17 272 куб.м., з 07.02.2012 року по
07.03.2012 року - 20 348 куб.м., зі свердловини №
5: з 08.11.2011 року по 08.12.2011 року - 13 840 куб.м.,
а всього 72 391 куб.м.

Як встановлено місцевим господарським
судом та вбачається з матеріалів
справи 18.08.2011, 01.11.2011, 01.12.2011 та 30.01.2012
відповідач звертався до Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в м. Києві з
заявами про видачу дозволу на
спеціальне водокористування щодо
об'єкту: підземні води з трьох
артезіанських свердловин. Листами від
13.10.2011, 24.11.2011, 24.01.2012, 01.02.2012 Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в м. Києві було
відмовлено відповідачу у видачі
дозволу на спеціальне
водокористування. Такі відмови були
вмотивовані тим, що подані
відповідачем документи підлягають
доопрацюванню у зв'язку з низкою
виявлених недоліків.

За результатами розгляду заяви
відповідача від 02.03.2012, Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в м. Києві 07.03.2012
було видано Публічному акціонерному
товариству ,,Квазар" дозвіл на
спеціальне водокористування
№УКР-461-Кіє терміном дії з 07.03.2012 до
07.03.2015 року. Дозвіл видано щодо водного
об'єкту: підземні води - три існуючі
артезіанські свердловини, 60//Чер.Днепр.

Державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
міста Києва відповідно до Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону і
раціональне використання водних
ресурсів", затвердженої наказом
Мінприроди України від 20.07.2009 року № 389,
зареєстрованої в Мін'юсті від 14.08.2009
року за № 767/16783, було виконано
розрахунок розміру збитків, заподіяних
державі ПАТ ,,Квазар" внаслідок
самовільного забору підземних вод на
госппобутові потреби, відповідно до
якого загальна сума заподіяних
відповідачем державі збитків
становить 3246012,44 грн. (копія розрахунку
в справі).

Враховуючи викладене місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
відповідачем було здійснене
спеціальне водокористування без
наявності відповідного дозволу, чим
порушені вимоги ст. ст. 44, 49 Водного
кодексу України, а також ст. 40 Закону
України „Про охорону навколишнього
природного середовища", що
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, актом б/н перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
від 28.04.2012 року.

Статтею 49 Водного кодексу України
встановлено, що порядок погодження та
видачі дозволів на спеціальне
водокористування затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 Порядку погодження та
видачі дозволів на спеціальне
водокористування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 березня 2002р. N 321, клопотання
водокористувачів розглядаються, а
дозволи видаються в місячний термін з
дня подання в установленому порядку
клопотання.

Відповідно до ст. 1 Закону України ,,Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності", принцип
мовчазної згоди - принцип, згідно з яким
суб'єкт господарювання набуває право
на провадження певних дій щодо
здійснення господарської діяльності
або видів господарської діяльності без
отримання відповідного документа
дозвільного характеру, за умови якщо
суб'єктом господарювання або
уповноваженою ним особою подано в
установленому порядку заяву та
документи в повному обсязі, але у
встановлений законом строк документ
дозвільного характеру або рішення про
відмову у його видачі не видано або не
направлено.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідачем 18.08.2011, 01.11.2011, 01.12.2011
подавались до Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві заяви про видачу
дозволу на спеціальне
водокористування, щодо яких Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в м. Києві йому
було відмовлено у видачі дозволу,
відповідно, листами: №06-07/7864/2450 від
13.10.2011, 06-07/9217/3563 від 24.11.2011, 06-07/10322 від
24.01.2012 року.

Дослідивши вказані листи місцевий
господарський суд встановив наступне.

Лист №06-07/7864/2450 від 13.10.2011 направлений
відповідачу з порушенням
встановленого законодавством
місячного терміну, проте підставами
відмови є відсутність повного обсягу
документів, необхідних для видачі
дозволу, тому суд першої інстанції
зазначив, що принцип мовчазної згоди до
правовідносин, що виникли внаслідок
направлення відповідачу відмови у
видачі дозволу листом №06-07/7864/2450 від
13.10.2011 застосований бути не може.

Лист №06-07/9217/3563 від 24.11.2011 направлений
відповідачу з дотриманням
встановленого законодавством для
розгляду заяви місячного строку, тому
застосування принципу мовчазної згоди
у даному випадку теж неможливо.

Листом №06-07/10322 від 24.01.2012 відповідачу
також відмовлено у видачі дозволу на
спеціальне водокористування,
підставами відмови є розбіжності та
суперечності у даних документів,
доданих до заяви і не свідчить про
неподання відповідачем для розгляду
повного обсягу необхідних документів.
При цьому заяву про видачу дозволу
відповідачем подано 01.12.2011р., а відмова
направлена 24.01.2012 року.

Оскільки, у даному випадку Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в м. Києві
порушено встановлений законодавством
місячний термін на направлення
відмови, то суд першої інстанції дійшов
висновку, що до спірних правовідносин
може бути застосований принцип
мовчазної згоди і відповідно до такого
принципу відповідач набув право на
провадження дій із забору підземних
вод без отримання дозволу на
спеціальне водокористування з 01.01.2012
року.

З огляду на те, що у відповідача виникло
право здійснення забору підземних вод
без отримання дозволу на спеціальне
водокористування з 01.01.2012 місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
позивачем необґрунтовано обраховані
збитки з обсягів води забраної із
свердловини № 7 за період з 09.01.2012 по
07.03.2012, що призвело до необґрунтованого
визначення розміру збитків в сумі
1686880,80 грн.

Натомість суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що внаслідок
самовільного здійснення ПАТ „Квазар"
використання підземних прісних вод за
відсутності дозволу на спеціальне
водокористування та забору із
підземних джерел прісної води: зі
свердловини №7: з 08.11.2011 року по 08.12.2011
року - 5571 куб.м., з 08.12.2011 року по 09.01.2012
року - 15360 куб.м. та зі свердловини №5: з
08.11.2011 року по 08.12.2011 року - 13840 куб.м.,
державі завдані збитками в розмірі
1559131,64 грн.

Однак, місцевий господарський суд,
дійшовши висновку про обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення
1559131,64грн., не звернув уваги на те, що
прокурором у даній справі заявлено
позовні вимоги про стягнення збитків
на користь Держаної екологічної
інспекції у м. Києві.

При цьому, у ст.4 п.28 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2012 рік", що
діяв на момент звернення із позовною
заявою у даній справі, встановлено, що
джерелами формування спеціального
фонду Державного бюджету України на 2012
рік у частині доходів є, зокрема, 30
відсотків грошових стягнень за шкоду,
заподіяну порушенням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища внаслідок господарської та
іншої діяльності, а в п.1 ст.11 вказаного
закону установлено, з урахуванням
положень ч.2 ст.69 Бюджетного кодексу
України, що джерелами формування
спеціального фонду місцевих бюджетів у
2012 році є, зокрема, 70 відсотків грошових
стягнень за шкоду, заподіяну
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності, в тому числі: до сільських,
селищних, міських бюджетів - 50
відсотків, обласних бюджетів та
бюджету Автономної Республіки Крим - 20
відсотків, бюджетів міст Києва та
Севастополя - 70 відсотків.

Додатком №1 до Закону України „Про
Державний бюджет України на 2014 рік",
який діяв на момент прийняття рішення
судом першої інстанції, до доходів
Державного бюджету України на 2014 рік за
кодом класифікації доходів бюджету
24062100 також віднесено грошові стягнення
за шкоду, заподіяну порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності.

В главі 8 Порядку казначейського
обслуговування доходів та інших
надходжень державного бюджету,
затвердженого наказом Державного
казначейства України від 19.12.2000р. №131
передбачено, що платежі, які відповідно
до Бюджетного кодексу України та
Закону України про Державний бюджет
України на відповідний рік
розподіляються між державним та
місцевими бюджетами, зараховуються на
аналітичні рахунки, відкриті в
головних управліннях Державного
казначейства України за балансовим
рахунком 3311 „Кошти, які підлягають
розподілу між Державним і місцевими
бюджетами" Плану рахунків в розрізі
кодів класифікації доходів бюджету та
територій. Кошти, які надійшли за день
(з урахуванням повернення помилково
або надміру зарахованих до бюджетів
платежів) на аналітичні рахунки,
відкриті за балансовим рахунком 3311, у
регламентований час розподіляються
головними управліннями Державного
казначейства України за встановленими
нормативами між державним бюджетом та
відповідними місцевими бюджетами.

Таким чином, суд першої інстанції, не
врахувавши вказівок, які викладені у
постанові Вищого господарського суду
України від 05.08.2013 у справі №5011-66/8890-2012
помилково стягнув збитки на користь
Держаної екологічної інспекції у м.
Києві.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 у справі
№5011-66/8890-2012 було зобов'язати
прокуратуру та позивача надати
письмові пояснення стосовно
обґрунтованості позовних вимог про
стягнення з відповідача збитків саме
на користь Держаної екологічної
інспекції у м. Києві з урахуванням
приписів Закону України „Про
Державний бюджет України на 2012 рік",
Бюджетного кодексу України та Порядку
казначейського обслуговування доходів
та інших надходжень державного
бюджету, затвердженого наказом
Державного казначейства України №131
від 19.12.2000 року.

Позивач та представник прокуратури
вимог вищевказаної ухвали не виконали,
письмових пояснень не надали, однак
помилковість стягнення збитків на
користь Держаної екологічної
інспекції у м. Києві, а не державного та
місцевого бюджетів, не спростовували.

Пунктом 2 ст. 83 ГПК України, передбачено
право суду виходити за межі позовних
вимог (якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору) лише за
умови наявності про це клопотання
заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять доказів
звернення сторін до суду із
клопотанням про вихід за межі позовних
вимог.

За таких обставин, заявлені прокурором
в інтересах держави позовні вимоги про
стягнення збитків саме на користь
Держаної екологічної інспекції у м.
Києві не можуть бути задоволенні у
вигляді, в якому вони були заявлені
процесуальним позивачем, оскільки
вказані збитки в силу положень Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2012 рік", який діяв на момент
звернення із позовною заявою у даній
справі, та Бюджетного кодексу України
підлягають стягненню в дохід
державного та місцевих бюджетів.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що відповідач,
обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу,
не вказував на помилковість стягнення
судом першої інстанції збитків саме на
користь визначеного прокурором
позивача та просив скасувати рішення
місцевого господарського суду з інших
підстав.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю Публічного
акціонерного товариства „Квазар"
виходячи із доводів, що у ній зазначені,
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду міста Києва від
11.02.2014 у справі №5011-66/8890-2012 має бути
скасоване із прийняттям нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Квазар"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 у справі №5011-66/8890-2012
скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Матеріали справи №5011-66/8890-2012 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
Л.П. Зубець

А.І. Мартюк