м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1329/14 03.06.14За позовом
Дочірнього підприємства
"Західбудсервіс" Відкритого
акціонерного товариства
до Міністерства оборони України
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Державна казначейська служба України
про стягнення 13658080,45 грн.
Судді Васильченко Т.В. (головуючий)
в присутності представників сторін:
від позивача: Мужанов К.В., довіреність
б/н від 18.02.2014; від відповідача: Логін
Р.А., довіреність №220/715/д від 28.11.2013; від
третьої особи: не з'явилися.
Суть спору: Дочірнє підприємство
"Західбудсервіс" Відкритого
акціонерного товариства "Яворівбуд"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Міністерства
оборони України про стягнення
заборгованості у розмірі 12882797,53 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов укладеного між
сторонами договору з купівлі і продажу
нерухомості в регіонах України
(квартири для військовослужбовців
Збройних Сил на вторинному ринку) від
26.12.2012 позивачем передано відповідачу
визначені договором квартири, проте
відповідач в порушення умов договору
свої зобов'язання з оплати переданих
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 порушено провадження у
справі №910/1329/14, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України до участі у справі залучено в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Державну
казначейську службу України та
призначено справу до розгляду.
24.02.2014 відповідач через відділ
діловодства суду подав відзив на
позовну заяву, в якому проти
задоволення позову заперечив,
посилаючись на те, що позивачем
порушено умови п. 4.1 вказаного договору
щодо строків передачі відповідачу
витягів про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, у зв'язку з чим
кредиторська заборгованість за
договором від 26.12.2012 рахується у
Міністерстві оборони України як
незареєстрована в Державній
казначейській службі України.
17.03.2014 відповідач через відділ
діловодства суду подав доповнення до
відзиву на позовну заяву, в яких також
заперечив проти стягнення з
відповідача збитків, оскільки витрати
позивача на оплату електроенергії,
постачання природного газу в квартири,
охорону квартир та надання правової
допомоги не можна віднести до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 продовжено
процесуальний строк вирішення спору у
справі № 910/1329/14 на п'ятнадцять днів та
відкладено розгляд справи на 07.04.2014.
В судовому засіданні 07.04.2014, в зв'язку зі
складністю справи, суд дійшов висновку
про призначення колегіального
розгляду даної справи.
Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва від
07.04.2014 призначено колегіальний розгляд
справи № 910/1329/14 в наступному складі
суду: Головуючий суддя: Васильченко
Т.В., судді: Любченко М.О., Ломака В.С.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 справу № 910/1329/14
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді Ломака В.С.,
Любченко М.О. та призначено справу до
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 26.05.2014 справу №
910/1329/14 передано на розгляд колегії
суддів в наступному складі: Головуючий
суддя: Васильченко Т.В., судді: Полякова
К.В., Ломака В.С., у зв'язку з
перебуванням судді Любченко М.О. у
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.05.2014 справу № 910/1329/14
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді Ломака В.С.,
Полякова К.В. та призначено справу до
26.05.2014 позивач подав уточнення позовних
вимог, згідно яких, зокрема, збільшив
розмір інфляційних нарахувань до 839234,84
Частина 4 ст. 22 ГПК України визначає
права, які належать лише позивачу,
зокрема позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
(надалі - Постанова Пленуму ВГСУ № 18 від
26.12.2011 р.) під збільшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
збільшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (зокрема, в бік збільшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір.

Враховуючи те, що судом не встановлено,
що вищезазначені дії позивача
суперечать законодавству або
порушують права та охоронювані законом
інтереси інших осіб, суд приймає
уточнення позовних вимог в частині
збільшення розміру інфляційних витрат
до розгляду.

В іншій частині подані уточнення
фактично є відмовою від стягнення
збитків, при цьому 03.06.2014 позивач в
судовому засіданні додатково подав
належно оформлену заяву про часткову
відмову від позову в частині стягнення
збитків.

В судовому засіданні 03.06.2014 представник
позивача позовні вимоги, з урахуванням
подальших уточнень підтримав в повному
обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 03.06.2014 проти позовних вимог
заперечив.

Третя особа в судове засідання 03.06.2014
своїх представників не направила, про
причини неявки суду не повідомила, хоча
про час та місце проведення судового
засідання повідомлена своєчасно та
належним чином, заяв чи клопотань до
суду не подала.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" розпочинаючи судовий
розгляд, суддя має встановити, чи
повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка третьої особи
не перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 03.06.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, які приймали
участь під час розгляду справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, та оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.12.2012 між Дочірнім підприємством
"Західбудсервіс" Відкритого
акціонерного товариства "Яворівбуд", як
продавцем, та Міністерством оборони
України, як покупцем, укладено договір
з купівлі і продажу нерухомості в
регіонах України (квартири для
військовослужбовців Збройних Сил на
вторинному ринку) (надалі - договір)
предметом якого є закупівля у 2012 році
квартир у регіонах України для
військовослужбовців Збройних Сил
України на вторинному ринку, яка
здійснюється за рахунок Державного
бюджету України (п.1.1 договору).

Договір посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7
26.12.2012 та зареєстрований в державному
реєстру правочинів за № 4137.

Сторонами не оспорювалася
правомірність зазначеного договору, а
тому в силу встановленої ст. 204 ЦК
України презумпції правомірності
правочину, цей договір купівлі і
продажу є дійсним, а його положення
беруться судом до уваги при розгляді
спору.

Відповідно до умов п. 1.3 договору
продавець зобов'язався передати
(продати) у власність покупця з
обов'язковим оформленням права
власності на житло за Державою Україна
в особі Міністерства оборони України 35
квартир № 1-3, 5-10, 13-18, 20-24, 26-40, які
знаходяться у житловому будинку №11 по
провулку Новий в смт. Шкло,
Яворівського району Львівської
області, а покупець зобов'язався
прийняти ці квартири та сплатити за них
грошову суму, визначену в пункті 3.1
договору, а саме 12306078,00 грн. із
розрахунку 4980,00 грн. за 1 кв.м. загальної
площі відчужуваних квартир.

Пунктом 4.1 договору визначено, що
фінансування придбання житла
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України за 2012 рік,
що відповідає бюджетним призначенням,
лише в межах цих бюджетних призначень
та при наявності на казначейському
рахунку покупця відповідних коштів в
сумі 12306078 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ
2051013,00 грн.

І етап - покупець має право надати аванс
за наявності рішення Міністерства
оборони України на поточний рахунок
продавця в розмірі до 95 відсотків від
ціни договору за рахунок коштів
Державного бюджету України в сумі до
11690774 грн. 10 коп., в тому числі ПДВ - 1948462,35
грн. - за рахунок загального фонду після
підписання акту прийому-передачі
житла;

ІІ етап - перерахування залишку
несплаченої ціни договору в розмірі 5
відсотків, що дорівнює сумі 615303 грн. 90
коп., в тому числі ПДВ - 102550,65 грн. - за
рахунок спеціального фонду
здійснюється після надання витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно покупцю, але не пізніше 27.12.2012.

Згідно з п. 10.1 договір набирає чинності
з моменту нотаріального посвідчення та
діє до 31.12.2012, у будь-якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань в частині розрахунків.

На виконання умов даного договору
позивачем передано, а відповідачем
прийнято у власність 35 квартир № 1-3, 5-10,
13-18, 20-24, 26-40, що знаходяться у житловому
будинку №11 по провулку Новий в смт.
Шкло, Яворівського району Львівської
області загальною площею - 2471,10 кв.м.,
про що уповноваженими представниками
сторін було підписано без заперечень
акт прийому-передачі квартир від 26.12.2012,
та підтверджується копіями витягів
про державну реєстрацію квартир за
Державою України в особі Міністерства
оборони України від 27.12.2012.

Натомість відповідач свої зобов'язання
по оплаті отриманих квартир не виконав,
внаслідок чого за ним на момент
звернення позивача до суду з даним
позовом утворилась заборгованість за
отримані квартири в сумі 12306078,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією з підстав
виникнення зобов`язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
купівлі-продажу, а за умовами статті 655
Цивільного кодексу України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України визначено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Умовами укладеного договору сторони
встановили, що покупець має право
надати аванс за наявності рішення
Міністерства оборони України на
поточний рахунок продавця в розмірі до
95 відсотків від ціни договору за
рахунок коштів Державного бюджету
України, залишок несплаченої ціни
договору в розмірі 5 відсотків
перерахувати за рахунок спеціального
фонду після надання витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно покупцю, але не пізніше 27.12.2012.

Аналіз умов укладеного між сторонами
договору та факт відсутності
перерахування авансу, свідчать, що у
будь-якому випадку остаточний
розрахунок за продані квартири повинен
бути здійснений в строк не пізніше
27.12.2012, який нічим не обумовлений, а
відтак строк оплати настав 27.12.2012.

В силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
даного Кодексу і інших актів
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Аналогічна за змістом норма
міститься у п.1 ст. 193 Господарського
кодексу України.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання
нею зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного,
враховуючи, що факт порушення
відповідачем своїх договірних
зобов`язань в частині своєчасної та
повної оплати переданих квартир
підтверджений матеріалами справи і не
спростований відповідачем, суд прийшов
до висновку про обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення
основного боргу в сумі 12306078,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

Відтак, враховуючи, що відповідач
допустив прострочення виконання
грошового зобов'язання, на підставі
даної норми цивільного законодавства
позивачем нараховано та заявлено до
стягнення з відповідача інфляційні
втрати в сумі 839234,84 грн., які нараховані
на суму 11690774,10 грн. за період з 29.12.2012 по
квітень 2014 та на суму 615303,90 грн. за
період з 28.12.2012 по квітень 2014.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат, суд
дійшов висновку, що вимоги позивача в
цій частині підлягають задоволенню
частково в сумі 836813,31 грн. (12306078,00 грн.
*100,2 (індекс за січень 2013)/100-12306078,00 грн. =
24612,16 грн.; 12306078,00 грн. *99,9 (індекс за
лютий 2013)/100-12306078,00 грн. = -12306,08 грн.;
12306078,00 грн. *100,0 (індекс за березень та
квітень 2013) = 0 грн.; 12306078,00 грн. *100,1
(індекс за травень 2013)/100-12306078,00 грн. =
12306,08 грн.; 12306078,00 грн. *100,0 (індекс за
червень 2013) = 0 грн.; 12306078,00 грн. *99,9
(індекс за липень 2013)/100-12306078,00 грн. = -
12306,08 грн.; 12306078,00 грн. *99,3 (індекс за
серпень 2013)/100-12306078,00 грн. = -86142,55 грн.;
12306078,00 грн. *100,0 (індекс за вересень 2013) = 0
грн.; 12306078,00 грн. *100,4 (індекс за жовтень
2013)/100-12306078,00 грн. = 49224,31 грн.; 12306078,00 грн.
*100,2 (індекс за листопад 2013)/100-12306078,00 грн.
= 24612,16 грн.; 12306078,00 грн. *100,5 (індекс за
грудень 2013)/100-12306078,00 грн. = 61530,39 грн.;
12306078,00 грн. *100,2 (індекс за січень
2014)/100-12306078,00 грн. = 24612,16 грн.; 12306078,00 грн.
*100,6 (індекс за лютий 2013)/100-12306078,00 грн. =
73836,47 грн.; 12306078,00 грн. *102,2 (індекс за
березень 2014)/100-12306078,00 грн. = 270733,72 грн.;
12306078,00 грн. *103,3 (індекс за квітень
2014)/100-12306078,00 грн. = 406100,57 грн.), оскільки
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Державною службою
статистики України за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, в той час як
позивачем здійснено розрахунок з
урахуванням місяця в якому мав бути
здійснений платіж.

При цьому, інфляційні нарахування
здійснюються окремо за кожен період
часу, протягом якого діяв відповідний
індекс інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання (п. п. 3.1, 3.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 №14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»).

Таким чином позовні вимоги в частині
стягнення інфляційних втрат
підлягають задоволенню в сумі 836813,31
грн., в решті слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення збитків в розмірі 512767,61 грн.,
то позивач в процесі розгляду справи,
користуючись правом наданим йому ст. 22
ГПК України, відмовився від них.

Приписами ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарський суд не
приймає відмови від позову, зменшення
розміру позовних вимог, визнання
позову відповідачем, якщо ці дії
суперечать законодавству або
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Зважаючи на п. 4.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадках відмови
позивача від позову (пункт 4 частини
першої статті 80 ГПК) господарському
суду слід керуватись частиною шостою
статті 22 ГПК, тобто перевіряти, чи не
суперечить ця відмова законодавству та
чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Звернення до суду з позовом, як і
відмова від нього чи його частини, є
формою реалізації прав позивача, а
відтак часткова відмова позивача від
позову, не суперечить діючому
законодавству України та не порушує
чиї-небудь права і інтереси.

Відтак, оскільки дана відмова не
порушує чиїх-небудь прав і законних
інтересів, з правовими наслідками
відмови від позову позивач
ознайомлений про що свідчить його
заява, повноваження на вчинення цих дій
перевірені судом, вона приймається
судом і провадження у справі в частині
цих вимог підлягає припиненню в
порядку п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України, з
покладенням судових витрат в цій
частині на позивача, оскільки
припинення провадження у справі з
підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не
тягне за собою наслідків у вигляді
повернення сплаченої суми судового
збору (п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»).

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували заявлені
позовні вимоги, як і не надав доказів
часткової або повної сплати заявленої
до стягнення суми, а доводи щодо
відсутності на казначейському рахунку
відповідних коштів, не приймаються
судом до уваги, оскільки відсутність
грошових коштів не звільняє
відповідача від відповідальності за
невиконання своїх зобов'язань за
договором. Так, статтею 1 ЦК України
визначено, що однією із ознак майнових
відносин є юридична рівність їх
учасників, в тому числі й органів
державної влади, а тому самі лише
обставини, пов'язані з фінансуванням
установи чи організації з Державного
бюджету України та відсутністю у ньому
коштів, не виправдовують бездіяльність
покупця та не заперечують обов'язку
такого органу, який виступає стороною
зобов'язального правовідношення, від
його виконання належним чином.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
15.05.2012 №11/446 та в рішенні Європейського
суду з прав людини у справі "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005.

З урахуванням вищевикладеного,
оцінивши подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподіляються
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог в порядку ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства оборони
України (03168, м. Київ, проспект
Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний
код 00034022) на користь Дочірнього
підприємства "Західбудсервіс"
Відкритого акціонерного товариства
"Яворівбуд" (81053, Львівська область,
Яворівський район, м.Новояворівськ,
вул. Шевченка, 8д, ідентифікаційний код
255568 (дванадцять мільйонів триста
шість тисяч сімдесят вісім) грн. 00 коп.
заборгованості, 836813 (вісімсот тридцять
шість тисяч вісімсот тринадцять) грн. 31
коп. інфляційних витрат та 70323 (сімдесят
тисяч триста двадцять три) грн. 39 коп.
судового збору, видати наказ позивачу
після набрання рішенням суду законної
сили.

3. В частині стягнення збитків в сумі
512767,61 грн. провадження у справі
припинити.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.06.2014.

Головуючий суддя: Т.В.
Васильченко

Судді
К.В.Полякова

В.С.Ломака