РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"03" червня 2014 р.
Справа №924/235/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

суддя
Петухов М.Г. ,

суддя
Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Лагутіна Б.Г. -
представника за довіреністю від
30.01.2014р. №1.23-20

від відповідача: Легкова М.С. -
представника за довіреністю від
03.03.2014р. №01-43/160

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України в особі
Львівського регіонального
структурного підрозділу Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України

на рішення господарського суду
Хмельницької області від 10.04.2014р.

у справі №924/235/14 (суддя Димбовський В.В.)

за позовом Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України в особі Львівського
регіонального структурного підрозділу
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України, м.Львів

до Хмельницького обласного центру з
гідрометеорології, м.Хмельницький

про стягнення майнової шкоди в розмірі
2891,88грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 10 квітня 2014
року у справі №924/235/14 відмовлено у
задоволенні позову Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України в особі
Львівського регіонального
структурного підрозділу Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України до
Хмельницького обласного центру з
гідрометеорології про стягнення
майнової шкоди в розмірі 2891,88грн.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням, позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржене рішення скасувати та
прийняти нове, яким задоволити позов.

Мотивуючи апеляційну скаргу,
позивач зазначає, зокрема, наступне:

- доказом споживання відповідачем
електроенергії, за відсутності
договору з власником даної
електроенергії, є акти про споживання
електроенергії від 01.12.2011р. та від
31.12.2011р., які підписані начальником
Хмельницького КГМ;

- доказами сплати позивачем вартості
спожитої відповідачем електроенергії,
зазначеної в актах про споживання
електроенергії, є платіжні доручення
від 07.11.2011р. №5991, від 02.12.2011р. №6463 та
рахунок - фактура ПАТ
"Хмельницькобленерго" №173 від 22.02.2007р.;

- згідно ст.1166 ЦК України настає
відповідальність за завдання майнової
шкоди правам фізичної чи юридичної
особи та відшкодовується особою, яка її
завдала. Неправомірність дій
відповідача полягає у споживанні без
будь-якого договору електроенергії,
оплаченої позивачем постачальнику
цієї енергії, яку в силу закону
відповідач не мав права споживати.
Майнова шкода полягає у втратах,
понесених підприємством позивача у
зв`язку з оплатою електроенергії, яку
споживав відповідач. Причинний зв`язок
між неправомірною дією відповідача та
наявною шкодою полягає саме у
споживанні електричної енергії
відповідачем, без наявності
відповідних договорів, яка була
оплачена позивачем.

Представник скаржника у судовому
засіданні підтримав доводи та вимоги,
викладені в апеляційній скарзі,
просить суд рішення господарського
суду Хмельницької області від 10.04.2014р.
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задоволити позов у повному обсязі.

Відповідач у письмовому відзиві від
26.05.2014р. №01-43/417 та його представник у
судовому засіданні заперечили проти
доводів та вимог апеляційної скарги,
вважаючи рішення господарського суду
Хмельницької області від 10.04.2014р. у
даній справі законним та
обгрунтованим, просять залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши повноту
з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
відповідність висновків, викладених у
рішенні місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
22.02.2007р. між позивачем та ВАТ ЕК
"Хмельницькобленерго" в особі
Хмельницького міського РЕМ укладено
договір №173 про постачання електричної
енергії юридичним та фізичним особам -
суб`єктам підприємницької діяльності.

Матеріали справи також містять акти
про споживання електричної енергії від
01.12.2011р. та від 31.12.2011р., з яких
вбачається, що абонентом (позивачем)
було передано, а субабонентом
(відповідачем) спожито у листопаді 2011р.
1559кВт/год електроенергії на суму
1636,57грн., у грудні 2011р. - також 1559кВт/год,
на суму 1255,31грн.

Судом встановлено, що письмові
договори щодо передачі електроенергії
в листопаді - грудні 2011р. між сторонами
не укладалися.

На підставі вказаних вище актів
позивач виставив відповідачу рахунок
№16 від 31.01.2012р. на суму 3562,60грн., з якого
вбачається, що до оплати відповідачем
підлягає спожита ним електроенергія в
період листопад 2011р. - січень 2012р.
Вказаний рахунок оплачено
відповідачем в сумі 670,72грн. - в частині
відшкодування вартості спожитої
електроенергії у січні 2012 року.

У зв`язку з неоплатою вказаного рахунку
в повному обсязі позивач направив
відповідачу претензію від 28.11.2012р.
№22.7-2834, в якій просив останнього
відшкодувати вартість використаної
ним електроенергії за період
листопад-грудень 2011р. на загальну суму
2891,88грн.

У відповідь на вказану претензію
відповідач листом від 12.12.2012р. №38.01-03/1001
повідомив позивача, що не має
можливості задоволити претензію,
оскільки на той час між їхніми
підприємствами були відсутні
договірні відносини.

За наведених обставин, з посиланням на
ст.1166 ЦК України, позивач звернувся до
господарського суду Хмельницької
області з позовом про стягнення з
відповідача майнової шкоди у розмірі
2891,88грн.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду Хмельницької
області від 10.04.2014р. у задоволенні
позову відмовлено.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у позові, виходячи з
наступного.

Згідно ст.2 Закону України „Про
електроенергетику" даний Закон регулює
відносини, що виникають у зв'язку з
виробництвом, передачею, постачанням і
використанням енергії, державним
наглядом за безпечним виконанням робіт
на об'єктах електроенергетики
незалежно від форм власності,
безпечною експлуатацією енергетичного
обладнання і державним наглядом за
режимами споживання електричної і
теплової енергії.

Статтею 26 Закону України "Про
електроенергетику" та пунктом 5.1.
Правил користування електричною
енергією, затверджених постановою
Національної комісії з питань
регулювання електроенергетики України
від 31.07.1996 року № 28 (далі-Правила)
передбачено, що споживання
електроенергії можливе лише на
підставі договору з
енергопостачальником.

Згідно ч.2 ст.275 Господарського кодексу
України відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Відповідно до п.1.6 Правил договір про
постачання електричної енергії на
основі типового договору укладається
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом з усіма
споживачами та субспоживачами (крім
населення), об'єкти яких розташовані на
території здійснення ліцензованої
діяльності постачальником електричної
енергії за регульованим тарифом.

Умови договорів про постачання
електричної енергії, про спільне
використання технологічних
електричних мереж, про технічне
забезпечення електропостачання
споживача виконуються з дати їх
підписання, якщо інші дати не
передбачені умовами відповідних
договорів (п.1.8 правил).

28.12.2011 року між позивачем (абонент) та
відповідачем (субабонент) укладено
договір №5 про відшкодування вартості
використаної електричної енергії,
згідно п.1.1 якого абонент
зобов`язується надавати субабоненту
доступ до користування електричною
енергією (надалі-послуги), а субабонент
зобов`язується своєчасно здійснювати
відшкодування витрат на споживання
даної послуги на умовах цього договору.

З п.6.1. договору №5 від 28.12.2011р.
вбачається, що цей договір укладено
строком на один рік і діє він з 01.01.2012р.
по 31.12.2012р.

Вказані вище договори підписані
сторонами даних договорів та скріплені
їх печатками.

Зі змісту даного договору не
вбачається, що дія останнього
поширюється на спірні правовідносини,
які виникли між сторонами до його
укладення.

Судом встановлено, що в матеріалах
справи відсутні будь-які інші договори,
укладені між сторонами у справі, які б
регулювали спірні правовідносини між
сторонами на момент їх виникнення, а
тому акти про споживання електричної
енергії від 01.12.2011р. та від 31.12.2011р. не
підтверджують статус відповідача як
субспоживача, оскільки нормативними
актами, якими врегульовано
правовідносини з електропостачання,
передбачено обов`язковість укладення
договору про постачання електричної
енергії на основі типового договору.

Відповідно до ч.2 ст.20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів, зокрема, шляхом
відшкодування збитків.

У відповідності до ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки ); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

За загальним правилом збитки - це
об'єктивне зменшення будь-яких
майнових благ, яке пов'язане з утиском
його інтересів як учасника певних
суспільних відносин і яке виражається
у зроблених ним витратах тощо.

Положеннями цивільного законодавства
визначені загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду. Зокрема, ч.1 ст.1166 Цивільного
кодексу України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
майну фізичної чи юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

За змістом п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" цивільно-правова
відповідальність за завдання майнової
шкоди наступає за наявності цивільного
правопорушення, яке складається з
наступних елементів: наявність
майнової шкоди, протиправна поведінка
(дії чи бездіяльність) заподіювача,
причинний зв`язок між протиправною
поведінкою та майновою шкодою, вина.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що платіжні доручення №5991
від 07.11.2011р. на суму 30000,00грн. та №6463 від
02.12.2011р. на суму 20000,00грн. не є
беззаперечними доказами того, що
вартість зазначеної в актах від 01.12.2011р.
та від 31.12.2011р. електроенергії сплачена
позивачем, тобто не підтверджують того
факту, що кількість спожитої
відповідачем електроенергії за
спірний період включена до складу
кількості електроенергії, вартість
якої сплачена позивачем згідно
вказаних вище платіжних доручень.

Як убачається з наявних у матеріалах
справи рахунку ПАТ
"Хмельницькобленерго" №173 від 28.11.2011р.
на суму 20000,50грн., зазначених вище
платіжних доручень, позивач 07.11.2011р. та
02.12.2011р., тобто до початку
розрахункового періоду споживання,
здійснив постачальнику електроенергії
попередню оплату за електроенергію,
яка підлягала споживанню, відповідно, у
листопаді - грудні 2011р.

Відтак, за відсутності доказів на
підтвердження кількості спожитої
позивачем у листопаді-грудні 2011р.
електроенергії, останнім не доведено
понесення витрат у зв`язку із
споживанням відповідачем
електроенергії у вказаному періоді.

Крім того, укладеним між позивачем та
постачальником електроенергії
договором №173 від 22.02.2007р. (п.8 договору)
врегульовано відносини із третьою
стороною, об`єктивно присутньою у
процесі забезпечення споживачем
електричною енергією, який передбачає
укладення між споживачем та третьою
стороною договору, однак позивач умови
договору не виконав - договір з
відповідачем на споживання
електроенергії в листопаді-грудні 2011р.
не було укладено та, як вбачається з
матеріалів справи, не вжито заходів для
його укладення.

В деліктних правовідносинах на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою, в свою чергу,
відповідач повинен довести, що в його
діях (діях його працівників) відсутня
вина у заподіянні шкоди.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень; докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Це стосується, в
першу чергу, позивача, який повинен
довести факти та обставини, на підставі
яких він будує позовні вимоги.

З урахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що позивачем не доведено фактичні
витрати, пов`язані із споживанням
відповідачем електроенергії у
листопаді-грудні 2011р. Вчинення
сторонами конклюдентних дій, що
знайшло відображення в актах від
01.12.2011р. та від 31.12.2011р., свідчить про
відсутність вини відповідача, а
відпуск - споживання електроенергії
без укладення договору - про
протиправну поведінку обох сторін у
справі.

Відтак, судом не встановлено підстав
для стягнення, в порядку ст.1166 ЦК
України, з відповідача на користь
позивача майнової шкоди у розмірі
2891,88грн.

Доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, спростовуються
наведеним вище та не грунтуються на
наявних у матеріалах справи доказах.

За наведених обставин, Рівненський
апеляційний господарський суд вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку, про відмову у
позові Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України в особі Львівського
регіонального структурного підрозділу
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України.

Враховуючи викладене, підстави для
скасування оскарженого рішення
відсутні, а тому його слід залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 10.04.2014р. у
справі №924/235/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України в особі
Львівського регіонального
структурного підрозділу - без
задоволення.

2. Справу №924/235/14 повернути до
господарського суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Саврій В.А.