ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 травня 2014 року Справа № 5011-48/950-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Грейц К.В.,суддів:Бакуліної
С.В., Волковицької Н.О., Добролюбової
Т.В., Мачульського Г.М.,розглянувши
заяву ОСОБА_6про перегляд Верховним
Судом УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 11.02.2013у
справі№ 5011-48/950-2012за позовомЗаступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі: 1.Київської міської
ради; 2.Головного управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації)до1.Шевченківської
районної у місті Києві ради;
2.Управління з питань комунального
майна, приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у місті Києві
ради; 3.ОСОБА_6; 4.ОСОБА_10;треті особи
1.Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Замок";
2.Універсальна товарна біржа
"Національні ресурси"провизнання
недійсним рішення та договору,
визнання права власності, витребування
майна у комунальну власність

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 30.05.2012 у справі № 5011-48/950-2012,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2012, позовні
вимоги задоволено частково; визнано
недійсним пункт 1 додатку № 1 до рішення
Шевченківської районної у місті Києві
ради від 27.12.2005 № 644 "Про приватизацію
об'єктів комунальної власності
Шевченківського району міста Києва" в
частині включення нежилих приміщень в
будинку за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 164,7 кв.м, до переліку об'єктів
комунальної власності територіальної
громади Шевченківського району міста
Києва, що підлягають приватизації
шляхом продажу на аукціонах; визнано
недійсним договір купівлі-продажу
нежилого приміщення від 27.07.2006 між
Управлінням з питань комунального
майна, приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у місті Києві
ради та ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстрований в реєстрі за № 2783;
провадження у справі в частині вимог
Заступника прокурора міста Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради та Головного управління
охорони культурної спадщини
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) до ОСОБА_10 припинено на
підставі пункту 1 частини першої статті
80 ГПК України; в іншій частині у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.02.2013 у справі № 5011-48/950-2012
постанову суду апеляційної інстанції
залишено без змін.

ОСОБА_6 звернувся із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 11.02.2013 у справі № 5011-48/950-2012,
в якій просить зазначену постанову
скасувати та прийняти нове рішення,
яким рішення судів попередніх
інстанцій скасувати в частині
задоволених позовних вимог та прийняти
в цій частині нове рішення про відмову
у їх задоволенні, а в іншій частині
рішення судів попередніх інстанцій
залишити без змін.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 22.10.2013
у справі № 910/3461/13, від 09.10.2013 у справі №
910/3458/13 та ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
06.02.2014 у справі № К/800/51106/13, мотивовано
неоднаковим застосуванням судами
касаційної інстанції статей 1, 4,
частини першої статті 13 Закону України
"Про охорону культурної спадщини",
статті 1, частини другої статті 2 Закону
України "Про тимчасову заборону
приватизації пам'яток культурної
спадщини", пункту 2 частини п'ятої
статті 7 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)",
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши доводи заяви та додані до
неї постанови Вищого господарського
суду України, колегія суддів вважає, що
справа підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з огляду на
таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

У постанові від 11.02.2013 у справі №
5011-48/950/-2012, про перегляд якої просить
заявник, суд касаційної інстанції
прийшов до висновку щодо наявності
підстав для визнання недійсним рішення
ради в частині включення відповідного
приміщення до переліку об'єктів
комунальної власності, що підлягають
приватизації, та для задоволення
похідної вимоги про визнання недійним
договору купівлі-продажу спірного
приміщення. Так, виходячи із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що
відповідним рішенням виконавчого
комітету міської ради вказане
приміщення було включено до Переліку
пам'ятників архітектури місцевого
значення, суд касаційної інстанції,
пославшись на пункт 3 Прикінцевих
положень Закону України "Про охорону
культурної спадщини" (в якому
зазначено, що об'єкти, включені до
переліків пам'яток історії та культури,
визнаються пам'ятками), прийшов до
висновку про поширення на спірні
правовідносини положень Закону
України "Про тимчасову заборону
приватизації пам'яток культурної
спадщини" та відповідно про наявність
заборони приватизації приміщення, щодо
якого було прийнято спірне рішення
ради.

Водночас у постанові від 22.10.2013 у справі
№ 910/3461/13, на яку посилається заявник,
суд касаційної інстанції, зазначивши
про віднесення відповідних приміщень
до Переліку пам'ятників архітектури
місцевого значення, прийшов до
протилежного висновку щодо
відсутності підстав для визнання
недійсним рішення ради в частині
включення вказаних приміщень до
переліку об'єктів комунальної
власності, що підлягають приватизації,
та відсутності підстав для задоволення
похідної вимоги про визнання недійсним
договору купівлі-продажу приміщень.
При цьому, суд касаційної інстанції
зазначив, що про те, що на спірні
правовідносини не поширюється дія
Закону України "Про тимчасову заборону
приватизації пам'яток культурної
спадщини", оскільки відповідно до
Закону України "Про охорону культурної
спадщини" об'єкт культурної спадщини
набуває статусу пам'ятки лише з моменту
занесення його до державного реєстру
нерухомих пам'яток України.

З огляду на викладене колегія суддів
визнає, що зі змісту вказаних судових
рішень Вищого господарського суду
України вбачаються ознаки
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, внаслідок
чого ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах, що
є підставою для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Водночас посилання заявника на
постанову Вищого господарського суду
України від 09.10.2013 у справі № 910/3458/13 та
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 06.02.2014 у справі № К/800/51106/13
не приймається до уваги, оскільки з їх
змісту вбачається, що судами
касаційної інстанції не допущено
різного застосування норм
матеріального права, оскільки рішення
у даних справах суди касаційної
інстанції прийняли залежно від
встановлених судами попередніх
інстанцій фактичних обставин справи та
підстав позовних вимог.

Керуючись статтями 11116, 11121 ГПК України,
Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Допустити справу № 5011-48/950-2012 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяК. ГрейцСуддіС.
Бакуліна Н. Волковицька Т. Добролюбова
Г. Мачульський