КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р. Справа№ 910/8366/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Доманської М.Л.

Шипка В.В.

за участю представників сторін:

від ДПІ у Печерському районі - Ткач С. С.
- представник за довіреністю,

від ТОВ "Ліс Трейд" - представник не
зявився,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Державної податкової інспекції
у Печерському районі головного
управління Міндоходів у місті Києві

на ухвалу господарського суду міста
Києва

від 07.05.2014р.

у справі №910/8366/14 (суддя Баранов Д.О.)

за заявою Державної податкової
інспекції у Печерському районі
головного управління Міндоходів у
місті Києві

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Ліс Трейд"

про порушення справи про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.05.2014р. у справі №910/8366/14
відмовлено Державній податковій
інспекції у Печерському районі
головного управління Міндоходів у м.
Києві у прийнятті заяви №2987/9/26-55-10-02-09
від 29.04.2014р. про порушення справи про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ліс Трейд".

Не погоджуючись з ухвалою, Державна
податкова інспекція у Печерському
районі головного управління
Міндоходів у місті Києві звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду, подавши
апеляційну скаргу на ухвалу
господарського суду міста Києва від
07.05.2014р. у справі №910/8366/14, в якій просить
суд апеляційної інстанції скасувати
оскаржену ухвалу, справу направити на
новий розгляд, мотивуючи неналежною
оцінкою судом першої інстанції
обставин справи при винесенні
оскаржуваного судового рішення.

Представник апелянта в судовому
засіданні підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скасувати
ухвалу господарського суду міста Києва
від 07.05.2014р.

Представник боржника у судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явився. Відповідно до статті 98
Господарського процесуального кодексу
України про час і місце проведення
судового засідання сторін по справі
було повідомлено належним чином. Явка
сторін у судові засідання апеляційної
інстанції не була визнана обов'язковою.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судом
норм матеріального та процесуального
права, судова колегія апеляційної
інстанції встановила наступне.

Ухвала суду мотивована недодержанням
заявником вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції Закону №4212-VI від 22.12.2011 року)
щодо надання до заяви про порушення
провадження у справі про банкрутство
доказів неспроможності боржника
виконати свої грошові зобов'язання
перед кредиторами в розмірі,
визначеному частиною 3 статті 10 цього
Закону, протягом трьох місяців після
відкриття виконавчого провадження, а
також доказів надіслання боржнику
копії заяви про порушення провадження
у справі про банкрутство та доданих до
неї документів, що є підставами для її
повернення без розгляду відповідно до
пунктів 4, 5 частини 1 статті 15 Закону.

За приписами статті 41 ГПК України,
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом з врахуванням вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" , норми якого,
як спеціальні норми права, превалюють у
застосуванні над загальними нормами
Господарського процесуального кодексу
України, а редакції Закону, чинній на
момент подання заяви.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону,
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону,
справа про банкрутство порушується
господарським судом, якщо безспірні
вимоги кредитора (кредиторів) до
боржника сукупно становлять не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, які не були
задоволені боржником протягом трьох
місяців після встановленого для їх
погашення строку, якщо інше не
передбачено цим Законом. Безспірні
вимоги кредиторів - грошові вимоги
кредиторів, підтверджені судовим
рішенням, що набрало законної сили, і
постановою про відкриття виконавчого
провадження, згідно з яким відповідно
до законодавства здійснюється
списання коштів з рахунків боржника. До
складу цих вимог, у тому числі щодо
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів), не включаються неустойка
(штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11 Закону,
заява про порушення провадження у
справі про банкрутство подається
боржником або кредитором у письмовій
формі та повинна містити перелік
документів, що додаються до заяви,
зокрема, докази того, що сума
безспірних вимог кредитора
(кредиторів) сукупно становить не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, якщо інше не
передбачено цим Законом; рішення суду
про задоволення вимог кредитора, що
набрало законної сили; відповідна
постанова органу державної виконавчої
служби про відкриття виконавчого
провадження з виконання вимог
кредитора.

Пунктами 4, 5, 6 частини 1 статті 15 Закону
передбачено, що господарський суд не
пізніше п'яти днів з дня надходження до
господарського суду заяви про
порушення справи про банкрутство
повертає її та додані до неї документи
без розгляду, якщо, зокрема,
заявник-кредитор не подав доказів
неспроможності боржника виконати свої
грошові зобов'язання перед кредиторами
в розмірі, визначеному частиною
третьою статті 10 цього Закону, протягом
трьох місяців після відкриття
виконавчого провадження, якщо інше не
передбачено цим Законом;
заявник-кредитор не надав доказів
надсилання боржнику копії заяви і
доданих до неї документів; з інших
підстав, передбачених статтею 63 ГПК
України, з урахуванням вимог цього
Закону.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що саме з фактичним
відкриттям виконавчого провадження, а
не з набуттям статусу виконавчого
документа, законодавець пов'язує
початок перебігу трьохмісячного
строку незадоволення вимог
ініціюючого кредитора.

За приписами частини 1 статті 19 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Отже, виконавче провадження - це
особлива процедура виконання судового
рішення, яка здійснюється виключно
органами державної виконавчої служби
та не може здійснюватись іншими
органами, незалежно від наділення їх
окремими функціями щодо можливого
проведення стягнення коштів за судовим
рішенням (наприклад, органів державної
податкової служби за статтями 20, 95 ПК
України).

Відповідно до частини 1 статті 33 та
частини 2 статті 34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Дослідивши заяву про порушення справи
про банкрутство № 2987/9/26-55-10-02-09 від
29.04.2014 року та всі додатки додані, що
були подані заявником до суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
встановив, що в додатках відсутня
постанова про відкриття виконавчого
провадження по постанові окружного
адміністративного суду міста Києва від
26.10.2012року, щодо стягнення податкового
боргу та докази здійснення виконавчого
провадження по цьому боргу.

Посилання заявника апеляційної скарги
про окремий порядок примусового
виконання судових рішень про стягнення
коштів з платника податків у рахунок
погашення податкового боргу, слід
визнати необґрунтованими, з огляду на
таке.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України

Згідно вимог підпункту 3.1.1. пункту 3.1.
статті 3 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", активи платника
податків можуть бути примусово
стягнені в рахунок погашення його
податкового боргу виключно за рішенням
суду. В інших випадках платники
податків самостійно визначають
черговість та форми задоволення
претензій кредиторів за рахунок
активів, вільних від заставних
зобов'язань забезпечення боргу. У разі,
якщо такого платника податків визнано
банкрутом, черговість задоволення
претензій кредиторів визначається
законодавством про банкрутство.

Відповідно до вимог пункту 11 статті 10
Закону України "Про державну податкову
службу в Україні", яка має назву
"Функції державних податкових
інспекцій в районах, містах без
районного поділу, районах у містах,
міжрайонних та об'єднаних державних
податкових інспекцій", державні
податкові інспекції в районах, містах
без районного поділу, районах у містах,
міжрайонні та об`єднані державні
податкові інспекції виконують такі
функції: у тому числі - подають до судів
позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами, а в інших випадках -
коштів, одержаних без установлених
законом підстав, а також про стягнення
заборгованості перед бюджетом і
державними цільовими фондами за
рахунок їх майна.

Колегія суддів вважає, що Закон України
"Про виконавче провадження", а також
Закон України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" не надають податкової вимозі
статусу виконавчого документа.

Таким чином, у відсутності доказів
наявності виконавчих документів та
відкриття виконавчого провадження за
рішенням адміністративного суду, а
також у відсутності доказів
невиконання виконавчого напису в
примусовому порядку на протязі строку,
передбаченого ч. 3 ст. 6 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
господарський суд не мав правових
підстав для порушення провадження у
справі про банкрутство.

Згідно вищенаведеного колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла до
висновку, що ухвала господарського
суду міста Києва від 07.05.2014р. по справі
№ 910/8366/14 винесена відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі головного управління
Міндоходів у місті Києві на ухвалу
господарського суду міста Києва від
07.05.2014. по справі № 910/8366/14 залишити без
задоволення.

Ухвалу господарського міста Києва від
07.052014. по справі № 910/8366/14 залишити без
змін.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
А.А. Верховець

Судді
М.Л. Доманська

В.В. Шипко