м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5664/14 12.06.14
За позовом Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
до Відкритого акціонерного
товариства "Національна акціонерна
страхова компанія "ОРАНТА"
про відшкодування шкоди у розмірі 16 153,57
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Курочкін О.О.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Індіго" (далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Відкритого акціонерного
товариства "Національна акціонерна
страхова компанія "ОРАНТА"
(далі-відповідач) про стягнення 16 153,57
грн. страхового відшкодування в
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач виплатив потерпілій особі
страхове відшкодування на підставі
договору добровільного страхування
11.09.2009 р., внаслідок чого, до позивача
перейшло право вимоги в порядку
регресу на суму 16 153,57 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.04.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 24.04.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
14.04.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від Моторного
транспортного (страхового) бюро
України надійшов лист з інформацією на
судовий запит.
23.04.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник позивача
подав клопотання про відкладення
розгляду справи через неподання суду
витребуваних документів.
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
сторін та неналежне виконання ними
вимог суду.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, однак через
загальний відділ діловодства суду
подав заперечення на позовну заяву, в
яких просив суд застосувати строки
позовної давності, оскільки ДТП
сталося 02.12.2009 р., а позивач звернувся до
суду з позовом лише у квітні 2014 р.
Приймаючи до уваги, що представник
відповідача був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.06.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2009 р. між Товариством з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Індіго" та ОСОБА_2 укладено договір
страхування наземного транспорту №
206-00050-09, відповідно до якого було
застраховано майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням та розпорядженням
транспортним засобом - «Mitsubishi Colt»,
державний номер НОМЕР_1.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України
«Про страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових
платежів (страхових внесків, страхових
премій) та доходів від розміщення
коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу
України, страхування - це діяльність
спеціально уповноважених державних
організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу
України за договором страхування
одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України «Про страхування»
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування», є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до постанови Єнакієвського
міського суду Донецької області від
29.03.2010 р., 02.12.2009 р. в м. Донецьку на
перехресті вул. Челюскінців та пр.
Комунарів сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Mitsubishi Colt», державний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та
автомобіля «ГАЗ», державний номер
НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_3
внаслідок вчинення останнім
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України.

При цьому, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено застрахований у Товаристві
з додатковою відповідальністю
"Страхова компанія "Індіго" автомобіль
«Mitsubishi Colt», державний номер НОМЕР_1.

Провадження у адміністративній справі
№3-734/2010 р. припинено у зв'язку із
закінченням строку накладення
адміністративного стягнення.

Отже, положеннями ст. 988 Цивільного
кодексу України встановлено, що
страховик зобов'язаний у разі
настання страхового випадку
здійснити страхову виплату у строк,
встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про страхування» страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до звіту про вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«Mitsubishi Colt», державний номер НОМЕР_1,
склала 16 439, 89 грн. та відповідно до
наряду-замовлення № РЛ001483 від 19.03.2010 р.,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля «Mitsubishi Colt», державний номер
НОМЕР_1 становить 16 098, 32 грн.

30.08.2010 р. між Товариством з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Індіго" та ОСОБА_2 складено акт
зарахування зустрічних вимог, умовами
якого передбачено, що відповідно до ст.
601 Цивільного кодексу України сторони
домовились провести зарахування
зустрічних однорідних грошових вимог,
строк виконання яких настав: а) вимоги
товариства по сплаті страхувальником
чергового (першого) страхового платежу
за договором страхування від 30.08.2010 р.
№206-02612-10 у розмірі 8 939, 39 грн.; б) вимоги
страхувальника по виплаті товариством
страхового відшкодування у зв'язку із
настанням страхового випадку згідно
страхового акту від 01.09.2010 р. №12488/206 до
договору страхування №206-0050-09 від 11.09.2009
р. у розмірі 16 153, 57 грн.

Відповідно до п. 2 акту сторони дійшли
згоди, що після зарахування зустрічних
однорідних грошових вимог, залишаються
наступні вимоги, які на дату підписання
даного акту підлягають погашенню: а)
вимоги страхувальника по виплаті
товариством страхового відшкодування
у зв'язку із настанням страхового
випадку вважаються в розмірі 7 214, 18 грн.;
б) вимоги товариства по сплаті
страхувальником чергового (першого)
страхового платежу за договором
страхування від 30.08.2010 р. №206-02612-10
вважаються погашеними повністю.

У відповідності до зазначеного вище
акту зарахування зустрічних вимог
позивачем було виплачено страхове
відшкодування у розмірі 7 214, 18 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 16105 від 01.04.2011 р. (в матеріалах справи).

Обґрунтовуючи свої вимоги, Товариство
з додатковою відповідальністю
"Страхова компанія "Індіго" зазначає, що
у зв?язку з тим, що ним було здійснено
виплату страхового відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля
«Mitsubishi Colt», державний номер НОМЕР_1,
позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування»,
набув право зворотної вимоги до осіб,
відповідальних за завдану шкоду. Тож,
враховуючи, що цивільно-правова
відповідальність за шкоду перед
третіми особами, завдану внаслідок
експлуатації транспортного засобу
«ГАЗ», державний номер НОМЕР_2
застрахована у Відкритому
акціонерному товаристві "Національна
акціонерна страхова компанія
"ОРАНТА"за полісом №ВС/5716469, а також з
огляду на те, що водій автомобіля «ГАЗ»,
державний номер НОМЕР_2 вчинив
адміністративне правопорушення,
позивач просить стягнути з останнього
шкоду в розмірі 16 153, 57 грн., завдану з
вини водія застрахованого
транспортного засобу.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Так, згідно ст. 111-28 ГПК України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Отже, відповідно до правового висновку,
який міститься у постанові судових
палат у цивільних та господарських
справах Верховного Суду України від
25.12.2013 р. у справі №6-112цс13, при виплаті
страховою компанією страхового
відшкодування згідно ст. 993 Цивільного
кодексу України, до неї переходить
права вимоги потерпілого, а не
відбувається набуття такого права в
порядку регресу.

Тобто, Верховний Суд України дійшов
правового висновку про те, що внаслідок
проведеної страхової виплати
відбувається заміна кредитора в
зобов'язанні, а тому продовжує існувати
зобов'язання із заміненим кредитором.

Оскільки згідно ч. 1 ст. 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом, то до всіх правовідносин між
позивачем та відповідачем у даній
справі підлягають застосуванню норми
Закону (в т.ч. в частині строку
виконання грошового зобов'язання).
Більш того, до страхової компанії
(позивача) перейшли права виключно в
наявному у потерпілого обсязі.

Разом з тим, враховуючи, що
відповідачем подано заяву про
застосування строків позовної
давності, суд відзначає наступне.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності (ст. 262 Цивільного
кодексу України).

Строк позовної давності у страховому
зобов'язанні є загальним (три роки) та
його перебіг починається від дня
настання страхового випадку.

Зазначена вище позиція відображена у
постанові судових палат у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України від 25.12.2013 р. у справі №6-112цс13.

Відповідно, строк звернення позивача
до господарського суду за захистом
своїх порушених прав (позовна давність)
закінчився 03.12.2011 р.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що строк позовної давності позивачем
пропущений.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає
вимоги позивача такими, що не
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 13.06.2014 р.

Суддя
Бондарчук В.В.